Справа № 161/1370/26 
Провадження № 2/161/2592/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

02 березня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області 
в складі: головуючої – судді Плахтій І.Б.
з участю секретаря судових засідань – Маєвської Х.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

20 січня 2026 року позивачка ОСОБА_1 через свого представника звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , за час якого у них народилась спільна дитина – син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 серпня 2020 року їх шлюб із відповідачем розірвано. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2020 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 2500 грн. щомісячно. Зазначає, що на сьогоднішній день, враховуючи стрімке на даний час зростання в Україні цін на продукти харчування, одяг, а також інше, що необхідне для нормального догляду, розвитку та виховання дітей, їй вкрай важко матеріально утримувати їх спільну з відповідачем дитину, враховуючи той розмір аліментів який був визначений рішенням суду. ОСОБА_2 є здоровим, інших утриманців не має, та спроможний надавати допомогу на утримання дитини у частці від його доходу. З огляду на наведене просить суд: змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.09.2020 року у справі № 161/10822/20; стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі однієї четвертої частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягненню дитиною повноліття; починаючи з дня набрання рішенням законної сили, припинити стягнення аліментів на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2020 року (справа №161/10822/20); стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.
У судове засідання позивачка та її представник не з`явились, у позовній заяві представник позивачки просила розгляд справи здійснювати у їх відсутності. 
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили.
Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв?язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2007 року, за час якого у них народилась спільна дитина – син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 серпня 2020 року у цивільній справі №161/10550/20 шлюб між сторонами розірвано. 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2020 року у цивільній справі № 161/10822/20 вирішено стягувати з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно.
Як встановлено судом, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжує проживати разом зі своєю матір`ю – позивачкою ОСОБА_1 .
Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Суд зауважує, що позивачем не заявляється вимога про збільшення розміру аліментів, а заявляється вимога про зміну способу стягнення аліментів.
Законодавство надає стягувачу право вибору способу стягнення аліментів. Це право стягувача є безумовним. Суд не може на власний розсуд змінювати спосіб стягнення аліментів. Проте, стягувач вправі звертатися до суду із відповідним позовом у разі зміни життєвих обставин, які впливали на його/її попередній вибір, і закон не обмежує стягувача у кількості таких звернень. Можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Судом встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з матір`ю. Відповідач є батьком дитини та на нього покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини. Відповідач є здоровим, інших осіб на утриманні немає. Доказів іншого суду надано не було.
Враховуючи матеріальне становище позивачки, яка самостійно в достатній мірі немає змоги забезпечити сина, так і обов`язок батька брати участь в матеріальному утриманні дитини, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на неповнолітнього сина, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу).
Суд вважає, що стягнення аліментів на дітей в розмірі 1/4 частки доходу відповідача відповідатиме принципам розумності та справедливості і не становитиме для відповідача надмірного фінансового тягаря. У випадку виникнення умов, передбачених ст. 192 СК України, відповідач матиме право ініціювати питання про зменшення розміру аліментів.
З огляду на вищевикладене та з урахуванням безумовного права стягувача на визначення і зміну способу стягнення аліментів, зміна розміру аліментів відповідає законодавчо орієнтованій частці, а також з врахуванням потреб неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що у розглядуваному випадку існують усі передбачені законодавством підстави для зміни способу аліментів, які стягуються на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2020 року в цивільній справі № 161/10822/20.
Аліменти у зміненому розмірі на користь позивача підлягають стягненню з моменту набранням даним рішенням законної сили.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд враховує наступне.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, зокрема, позивачка просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 6000 грн.
У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу долучає до матеріалів справи наступні документи: копію договору на надання правничої допомоги від 12 січня 2026 року; копію ордера на надання правничої допомоги серії АВ № 1264546 від 13 січня 2026 року; копію платіжної інструкції від 12 січня 2026 року.
Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.
При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є зміна способу стягнення аліментів. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.
За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 6000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи щодо трьох договорів та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на корить позивачки понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.
Оскільки, позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1331, 20 грн. 
Керуючись ст. ст. 10, 11, 81, 263 ЦПК України, на підставі ст.ст. 181, 182 СК України, суд, - 
У Х В А Л И В:

 
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів – задовольнити частково.
 
Змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2020 року в цивільній справі № 161/10822/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
 
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини – сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) грн. витрат на правничу допомогу.
Стягнути з  ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одну) грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Рішення в повному обсязі складено 03 березня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного 
суду Волинської області І.Б. Плахтій