Справа № 948/1226/25 
Номер провадження 2/948/145/26 

23.02.2026 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ 

23.02.2026 с-ще Машівка
Машівський районний суд Полтавської області в складі: 
головуючого – судді     Тимофєєвої Г.Л, 
за участю секретаря     Порохні І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
У С Т А Н О В И В :
29 грудня 2025 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість за кредитним договором № 155656 від 02.10.2024 у розмірі 19 765,86 грн., яка складається з 12 946,13 грн. заборгованості за тілом, 6 318,73 грн. заборгованості за відсотками та заборгованість за комісією 501,00 грн а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. 
Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 02.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі кредитний договір № 155656 на суму 16 667,00 грн. 
На виконання умов кредитного договору, 02.10.2024 первісний кредитор переказав кошти безготівковим зарахуванням на платіжну картку відповідача, тобто кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі.
Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені договором, у зв`язку з чим утоврилась заборгованості в сумі 19 965,86 грн.
16.04.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали Договір факторингу № 16042025 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (а.с.1-5).
31.12.2025 ухвалою Машівського районного суду Полтавської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 75-77).
Позивач, повідомлений належним чином, шляхом направлення електронних листів до його електронного кабінету та його представника (а.с.81-82,94-95) у судове засідання не з`явився. У позовній заяві представник позивача просить позов розглядати без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить у разі неявки у судове засідання відповідача ухвалити заочне рішення (а.с.84 на зв).
Відповідач в судове засідання вдруге та повторно не з`явився. Був належним чином, завчасно повідомлений про день, час та місце судового розгляду шляхом направлення рекомендованими листами з повідомленням за останнім відомим місцем проживання повідомленим позивачем, які він не отримав, а поштові конверти повернулися до суду з відмітками «адресат відсутній» (а.с.85-86, 96-97).
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повістка вважається такою, що вручена відповідачу.
Відповідач причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та надавши їм належну оцінку, судом установлено наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
02.10.2024 ТОВ «ФК "КРЕДІПЛЮС" (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали Договір про споживчий кредит № 155656 відповідно до якого: Кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.2.1 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом (а.с.39-42).
За умовами п. 2.1. кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.2.1 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.
Згідно п.2.2.1 Договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 16667.00 грн., що надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 13000.26 грн. на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_1 ); у розмірі 3666.74 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини (а.с.40).
Відповідно до п. 2.3 Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 330,00 % річних (а.с.40)
У пункті 2.5 Договору визначено, що комісія за надання кредиту складає 3 666,74 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 22,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено (а.с.40).
Згідно п. 2.6. загальний строк кредитування складає 126 днів з 02.10.2024 р. (дата надання кредиту) по 05.02.2025 р. (а.с.40).
Пунктом 2.7.1. Договору визначено, що денна процентна ставка складає: 15906.03 грн. / 16667.00 грн. / 126 днів * 100% = 0,7574%/день. (а.с.40).
Відповідно до п. 2.9. 1. орієнтовна загальна вартість кредиту складає 32573.03 грн. 

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає:
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Частиною першою статті 627 ЦК України, визначено, що у відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Положенням пункту 5.1.Договору про споживчий кредит № 155656 від 02.10.2024 установлено, що кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця та доступний через веб-сайт кредитодавця https://finx.com.ua . 
Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цієї індивідуальної частини або інформація з посиланням на неї є пропозицію кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою, відповідь про прийняття пропозиції про укладання кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника (п. 5.2 Договору) (а.с. 41)
Договір про споживчий кредит № 155656 від 02.10.2024 підписано ОСОБА_1 ідентифікатором НОМЕР_2 о 02.10.2024 17:41:16 (а.с.42).
Крім цього, ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту ідентифікатором 3738e051 02.10.2024 17:40:43 (а.с.31-32).
Таким чином, судом установлено, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір у якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Також установлено, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» установлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абзац 3 ч.1).

Враховуючи, що договір №155656 від 02.10.2024 (публічну та індивідуальну частину) з графіком платежів, а також паспорт споживчого кредиту підписано електронними підписами позичальника, що відтворені шляхом використання одноразових ідентифікаторів, вказане свідчить, що ОСОБА_1 підтвердив прийняття ним умов Кредитного договору щодо розміру, строку кредитування, процентної ставки взяття на себе зобов`язань, передбачених умовами договору.
Таким чином, суд вважає, що вказаний договір укладено саме з ОСОБА_1 оскільки без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, укладання договору між сторонами є технічно неможливим. 
Належних і допустимих доказів на спростування факту укладення договору та спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

З витягу з Довідки вбачається, що ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДІПЛЮС" повідомило про успішність операції, згідно договору №1412/22-1 від 14.12.2022р. укладеного з ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий дім", а саме: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , номер кредитного договору 155656 від 02.10.2024, номер картки НОМЕР_1 , сума 13000,26, дата прийняття 02.10.2024 17:41 , № транзакції 1485222411, номер замовлення 148041704, призначення платежу: видача кредиту №155656 від 02.10.2024 (а.с.18).
За повідомленням АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» № КНО-07.8.5/569 БТ від 14.01.2026, що надійшло до Машівського районного суду Полтавської області 23.01.2026 на виконання ухвали суду від 29.12.2025, в банку на ім`я ОСОБА_1 ( НОМЕР_4 ) була випущена банківська платіжна картка НОМЕР_5 , за період з 02.10.2024 по 07.10.2024 була виявлена операція про надходження грошових коштів у сумі 13000,26 грн. через сервіс іншого банку 02.10.2024 17:41:26 (а.с.88).
Саме такий номер платіжної картки для зарахування коштів зазначено у договорі №155656 від 02.10.2024, що укладений ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» з ОСОБА_1 (а.с.40).
Отже, ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС»виконало свої зобов`язання за Кредитним договором та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку №  НОМЕР_5 , яку він зазначив при оформленні кредиту.
Суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, а тому є всі підстави стверджувати, що ОСОБА_1 отримав 02.10.2024 від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 13000,26 грн. кредитних коштів та скористалася ними на власний розсуд. 
Доказів на спростування вказаного відповідач не надала. 

16.04.2025 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» (Клієнт) та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (Фактор) уклали Договір факторингу №16042025, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. (п.2.1). Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог та Акту приймання-передачі Реєстру  (п.4.1) (а.с.6-8).
Акт приймання-передачі Реєстру прав вимог №1 до Договору Факторингу №1604025 від 16.04.2025 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» підписано 16.04.2025, відповідно до якого фактор прийняв реєстр боржників від 16.04.2025 складений за формою згідно із Додатком №1 до Договору (а.с.59 ).
Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 Реєстр прав вимог №1 від 16.04.2025 відступлено право вимоги до боржника ОСОБА_1 , за номером кредитного договору 155656 від 02.10.2024 загальна сума заборгованості 19965,86 грн. (а.с.60).
З платіжної інструкції №420 від 16.04.2025 вбачається, що ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» на користь ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» здійснено плату в сумі 985041,27 грн за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025, Реєсьтру прав вимог № 1 від 16.04.2025 (а.с.58).
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. 
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
За змістом ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Позивачем надано договір факторингу, який оформлений та підписаний належним чином, витяг з реєстру боржників, платіжну інструкцію про перерахування узгодженої суми за договором про відступлення права вимоги.
Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У постанові Верховного Суду від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 Як зазначено, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Таким чином у суду відсутні підстави ставити під сумнів укладений договір факторингу та реєстр боржників, у зв`язку з чим суд вважає, що ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» має право вимоги від боржника ОСОБА_1 заборгованості, що утворилася на підставі договору про споживчий кредит №155656 від 02.10.2024.
Згідно Виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 155656 від 02.10.2024, заборгованість ОСОБА_1 за договором становить 19965,86 грн, з яких 12946,13 грн заборгованість по тілу кредиту, 6318,73 грн заборгованість за процентами, 501,00 заборгованість за комісією (а.с.55).
Як вбачається з пункту 2.2.1 Договору №155656 від 02.10.2024, сума (загальний розмір) кредиту становить 16667.00 грн, що надається в наступному порядку: у розмірі 13000.26 грн. на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_1 ); у розмірі 3666.74 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини (а.с.40).

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 12946,13 грн. з урахування суми комісії, суд зазначає таке. 

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Судом установлено, що на картку ОСОБА_1 було перераховано 02.10.2024 кошти в сумі 13000,26 грн., що підтверджується повідомленням АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» № КНО-07.8.5/569 БТ від 14.01.2026 (а.с.88).
Суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного у договорі, а тому є всі підстави стверджувати, що ОСОБА_1 отримав від ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» 02.10.2024 кредитні кошти в сумі 13000,06 грн та скористався ними на власний розсуд.
Разом з цим, з картки обліку виконання договору 155656 вбачається, що ОСОБА_1 були сплачені кошти на погашення тіла кредиту 16.10.2024 у сумі 1095,38 грн., 30.10.2024 – 1234,41 грн., 13.11.2024 – 1391,08 грн., всього 3720,87 грн (а.с.56).
Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти в сумі 13000,06 грн. чистої суми кредиту, зобов`язання з їх повернення повністю не виконав, доказів суду, які б підтверджували виконання зобов`язання з повернення заборгованості за основною сумою боргу в повному обсязі не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по тілу кредиту підлягають задоволенню на суму 9279,39 грн. (13000,06 грн. – 3720,87 грн. = 9273,39 грн.).
Щодо включення до тіла кредиту суми комісії за надання кредиту в розмірі 3666,74 грн. та її стягнення на користь відповідача, суд зазначає таке.
Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 06 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїх постановах формує єдину судову практику, надаючи обов`язкові для всіх правові позиції та висновки щодо застосування норм права, що забезпечує сталість та однаковість у правосудді, а ці висновки є важливим джерелом для судів нижчих інстанцій та інших суб`єктів владних повноважень .
Верховний Суд у вказаній постанові зокрема зазначив, що у кредитному договорі не лише потрібно зазначити перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, а й надати докази їх понесення.
Приймаючи до уваги те, що у кредитному договорі ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця пов`язані з видачею кредиту, суд дійшов висновку, що положення п. 2.2.1 та 2.5 Кредитного договору № 155656 від 02.10.2024 в частині нарахування та стягнення з позичальника одноразово в день укладення договору комісії в сумі 3666,74 грн, є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3666,74 грн тіла кредиту, як одноразової комісії за надання кредиту до задоволення не підлягає.
Крім цього позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості комісії у сумі 501,00 грн. яка також не підлягає задоволенню з вищевикладених підстав, як вимога, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 6318,73 грн. суми заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне.
За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом.
Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, крім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором.
Аналіз викладених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018року у справі № 202/4494/16-ц).
Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження N12-16гс22).
Відповідно до р. 2.7.1. Договору денна процентна ставка складає 0,7574%/день. (а.с.40).
З картки обліку виконання договору №155656 від 02.10.2024 вбачається, що відсотки нараховувались на тіло кредиту в сумі 16667,00 грн. з 03.10.2024 по 05.02.2025 (а.с.56-57). Тобто, відсотки нараховані у межах дії кредитного договору, після закінчення дії договору позивач не здійснював нарахування відсотків, що відповідає вимогам закону. Останні нарахування відсотків відбулись 05.02.2025, тобто в останній день дії договору.
Судом установлено, що відповідачем були сплачені кошти на погашення тіла кредиту 16.10.2024 у сумі 1095,38 грн., 30.10.2024 – 1234,41 грн., 13.11.2024 – 1391,08 грн., всього 3720,87 грн (а.с.56).
Приймаючи до уваги те, що судом визначено суму чистого тіла кредиту в розмірі 13000,26 грн., суд наводить розрахунок процентів, які підлягають стягненню з відповідача в тому числі з урахуванням часткового погашення тіла кредиту:
13000,26/100%х0,7574%(погоджена сторонами процента ставка за договором) = 98,46 грн. в день
з 03.10.2024 по 16.10.2024 – 14 днів х 98,46 = 1378,44 грн.
13000,26 – 1095,38 грн.(сплачена сума відсотків 16.10.2024)=11904,88 грн. / 100 % х 0,7574% = 90.17 грн. в день
з 17.10.2024 по 30.10.2024 – 14 днів х 90.17 грн. = 1262,38 грн.
11904,88 грн. – 1234,41 грн. (сплачена сума відсотків 30.10.2024)= 10670,47 грн. / 100% х 0,7574 % = 80,82 грн. в день
з 31.10.2024 по 13.11.2024 – 14 днів х 80,82 грн. = 1131,78 грн. 
10670,47 грн. – 1391,08 грн. .(сплачена сума відсотків 13.11.2024) = 9279,39 /100% х 0,7574 % = 70,28 грн. в день
з 14.11.2024 по 05.02.2025 – 84 дні х 70,28 грн. = 5903,52 грн.
Отже, загальна сума процентів складає: 1378,44 + 1262,38 + 1131,78 + 5903,52 = 9675,82 грн. 
Крім цього відповідачем ОСОБА_1 були сплачені кошти на погашення % по кредиту 16.10.2024 у сумі 2115,43 грн., 30.10.2024 – 4976,40 грн., 13.11.2024 – 1819,73 грн., всього 5911,56 грн (а.с.56).
9675,82 грн. – 5911,56 грн. (сплачені проценти) = 3764,26 грн.
Приймаючи до уваги викладене, позов в частині стягнення процентів підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 155656 від 02.10.2024 підлягають частковому задоволенню на суму 13043,65 грн., де 9279,39 грн. тіло кредиту та 3764,26 грн. проценти.

Вирішення питання стягнення судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що на момент подання позову до суду складає 2422,40 грн.
Позовна заява з доданими до неї матеріалами позивачем подано через систему «Електронний суд» 29.12.2025 та сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн.
Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 19765,86 грн., судом задоволено позовні вимоги на суму 13043,65 грн, що становить 66,99 % від ціни позову.
Отже з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1622,77 грн.
Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У позовній заяві, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. (а.с 5).
Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частини перша статті 81 ЦПК України, визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (Клієнт) та адвокатське об`єднання «СОЛОМКО ТА ПАРТНЕРИ» (Адвокатське бюро) 10.09.2025 уклали Договір №10/09/25-02 про надання правничої допомоги за умовами якого, Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу (а.с.53-54).
Згідно Додаткової Угоди № 25770870359 від 11.09.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту прав та інтересів Клієнта з питань, що відносяться до юрисдикції судів всіх інстанцій судів загальної юрисдикції, господарських судів та адміністративних судів по справах про стягнення заборгованості за кредитним договором№15565 від 02.10.2024, позичальник ОСОБА_1 (а.с.52). 
Актом приймання-передачі наданих послуг №10/09/25-02 від 10.02.2025 засвідчено факт надання Адвокатським об`єднанням та прийняття клієнтом послуг згідно договору, наведено перелік правових та юридичних послуг та вказано сума наданих послуг 7000,00 грн. (а.с.51). 
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судом установлено, що відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
Водночас, відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд враховує, що при підготовці позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутня необхідність у вивченні та опрацюванні великої за обсягом законодавчої бази, що регулює спірні відносини, оскільки існує усталена судова практика, представник позивача участі в судових засіданнях не приймав.
За таких обставин, суд вважає, що вказаний розмір витрат на правничу допомогу є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючі конкретні обставини справи, тому суд дійшов висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 4000,00 грн.
Разом з цим, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 2679,60 грн, що складає 66,99 % від 4000 грн.
На підставі наведеного, ст.247,263-265,273,279,354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №155656 від 02.10.2024 у розмірі 13043,65 грн. (тринадцять тисяч сорок три гривні шістдесят п`ять копійок), де 9279,39 грн. (дев`ять тисяч двісті сімдесят дев`ять гривень тридцять дев`ять копійок) -тіло кредиту та 3764,26 грн (три тисячі сімсот шістдесят чотири гривні двадцять шість копійок) - проценти.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» судовий збір у сумі 1622,77 грн (одна тисяча шістсот двадцять дві гривні сімдесят сім копійок) та 2679,60 (дві тисячі шістсот сімдесят дев`ять грн. 60 коп) правничої допомоги.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів до Полтавського апеляційного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне найменування сторін та учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», ЄДРПОУ 43541163, юридична адреса :01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, офіс 333. 
Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 

Суддя         Г.Л.Тимофєєва