ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 760/2824/26
провадження № 2/753/9845/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року Дарницький районний суд міста Києва у складі головуючого судді Комаревцевої Л.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 серпня 2022 року між фінансовою установою та Відповідачем в електронній формі було укладено Договір № 450974-КС-002 про надання кредиту. На виконання умов правочину Позивач перерахував на банківську картку Відповідача кредитні кошти у розмірі 18 000,00 грн. У подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди, якими термін дії договору було продовжено до 12 листопада 2025 року.
Позивач зазначає, що Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків. Хоча Відповідачем і здійснювалися часткові платежі на загальну суму 18 920,00 грн, цього виявилося недостатньо для повного погашення кредиту згідно з графіком, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Відповідно до наданого Позивачем розрахунку, станом на 01 грудня 2025 року загальна сума боргу становить 171 577,96 грн. Ця сума складається з: 18 000,00 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 152 470,56 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 1 107,40 грн - прострочена заборгованість за комісією. При цьому Позивач наголошує, що штрафні санкції (штраф або пеня) Відповідачу не нараховувалися, а проценти нараховані виключно в межах строку дії кредитного договору.
За викладених обставин позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за кредитним договором у повному обсязі, а саме - 171 577,96 грн.; покласти на Відповідача судові витрати, стягнувши сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
02.04.2026 ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
09.04.2026 Відповідач подала до суду Відзив на позовну заяву, у якому не заперечувала факт укладення кредитного договору та отримання коштів, однак категорично не погодилася із заявленим розміром заборгованості. Відповідач вказала, що здійснювала часткові платежі на погашення кредиту, які Позивачем не були враховані. На підтвердження доводів надано докази: Виписку по рахунку АТ «ВСТ БАНК» за період з 01.03.2024 по 30.03.2024 та фіскальні чеки АТ «Укрпошта» (зокрема чек № 42469 від 09.04.2026 через термінал 81000302 на суми 146,00 грн та 145,00 грн). Відповідач вказує на те, що нараховані відсотки та комісії/штрафи в кілька разів перевищують суму фактично отриманого кредиту (тіла кредиту), що порушує баланс інтересів сторін, засади добросовісності, розумності та справедливості (ст. 3, ст. 551 ЦК України), просила відмовити у задоволенні безпідставно завищених вимог.
16.04.2026 до суду надійшли витребувані доказм. 
20.04.2026 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а доводи відповідача відхилити як безпідставні. Обґрунтовуючи свою позицію, позивач зазначає, що відповідач у відзиві не заперечує фактів укладення кредитного договору, отримання коштів та здійснення часткових платежів на загальну суму 18 920,00 грн. На переконання позивача, з урахуванням практики Верховного Суду, здійснення таких часткових оплат є конклюдентними діями, які беззаперечно свідчать про визнання боргу та правомірності вимог кредитора. Представник позивача наголошує, що нараховані суми є виключно правомірною платою за користування кредитом (процентами) відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України, а не неустойкою (штрафом чи пенею). З огляду на це, позивач вважає безпідставними посилання відповідача на норми Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору та неможливість зменшення таких нарахувань з мотивів «розумності» чи «неспівмірності». Сторони керувалися принципом свободи договору, і відповідач добровільно погодилася на застосування стандартної відсоткової ставки у разі порушення графіка платежів. Щодо стягнення комісії за надання кредиту, позивач вказує, що її встановлення прямо передбачено законодавством для небанківських фінансових установ, зокрема нормами Закону України «Про споживче кредитування», та була погоджена сторонами у тексті договору. Також позивач спростовує твердження про нарахування процентів поза межами строку кредитування. Згідно з матеріалами справи (Додатковою угодою № 3), строк дії договору було продовжено до 12 листопада 2025 року. Позивач стверджує, що після цієї дати сума заборгованості не збільшувалася, а дата у розрахунку (28.11.2025) є лише технічною датою автоматичного формування документа в системі. Позивач зауважив, що всі здійснені відповідачем платежі вже враховані у наданому розрахунку заборгованості, а факт отримання та повернення коштів сторонами не оспорюється.
22.04.2026 від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. У поданому документі відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог або, у разі встановлення заборгованості, визначити її у фактично обґрунтованому та підтвердженому розмірі. Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач наголошує на тому, що позивач безпідставно ототожнює факт здійснення нею платежів за кредитом із безумовним визнанням усього розміру заборгованості. Відповідач зауважує, що не заперечує факту укладення договору та отримання коштів, проте предметом даного спору є саме правильність, обґрунтованість та законність розрахунку заборгованості. З посиланням на практику Верховного Суду (справи № 522/1016/17-ц, № 761/26645/18) відповідач зазначає, що факт часткової оплати не звільняє кредитора від обов`язку довести правомірність заявлених вимог.
Відповідач вказує, що позивачем порушено вимоги ст. 81 ЦПК України, оскільки наданий розрахунок боргу не є деталізованим та не дозволяє перевірити порядок нарахування процентів і механізм зарахування платежів. За твердженням відповідача, здійснені нею платежі спрямовувалися позивачем виключно на погашення відсотків, що призвело до штучного збільшення боргу, залишаючи тіло кредиту незмінним. Крім того, відповідач акцентує увагу на неспівмірності заявлених позовних вимог. Вона зазначає, що сума боргу, яку просить стягнути позивач, у кілька разів перевищує суму фактично отриманого кредиту. Таке нарахування суперечить засадам добросовісності, розумності та справедливості (ст.ст. 3, 509, 627 ЦК України) та призводить до безпідставного збагачення кредитора.
Також відповідач наполягає на необхідності дослідження банківської виписки, витребуваної судом, як ключового доказу, що дозволить встановити реальний обсяг отриманих коштів, повний перелік здійснених платежів та фактичний залишок заборгованості. На її переконання, до моменту отримання та дослідження цих доказів твердження позивача щодо розміру боргу є передчасними.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 
Судом встановлено, що 19 серпня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено кредитний договір № 450974-КС-002, за яким позичальниця отримала кошти у розмірі 18 000,00 грн. У подальшому сторони шляхом укладення додаткових угод продовжили строк дії кредитного договору до 12 листопада 2025 року. Факт укладення договору та отримання кредитних коштів визнається сторонами та не є предметом спору.
Предметом судового розгляду у цій справі є обґрунтованість розміру заборгованості, нарахованої позивачем, яка станом на 01 грудня 2025 року становить 171 577,96 грн. (з яких: 18 000,00 грн - тіло кредиту, 152 470,56 грн - проценти за користування кредитом, 1 107,40 грн - комісія).
Оцінюючи доводи позивача про те, що здійснення відповідачем часткових платежів свідчить про беззаперечне визнання нею боргу в повному обсязі разом з усіма нарахуваннями, суд зазначає наступне.
Згідно з дослідженими судом виписками по рахунку приватного клієнта АТ «ВСТ БАНК» (зокрема, за період з 19.08.2022 по 01.12.2024 та з 01.12.2024 по 12.11.2025 ) та фіскальними чеками, ОСОБА_1 здійснювала неодноразові перекази коштів з метою погашення кредиту. Загальна сума здійснених нею платежів становить 18 920,00 грн, що визнається самим позивачем у відповіді на відзив. Здійснення позичальником часткових оплат підтверджує визнання факту існування кредитного зобов`язання, проте це жодним чином не означає безумовного погодження споживача із правильністю математичного розрахунку кредитора та правомірністю нарахування гіпертрофованих процентів чи комісій. Суд погоджується із доводами відповідача, що сплата частини коштів не звільняє кредитора від процесуального обов`язку довести законність та обґрунтованість заявленого до стягнення залишку (ст. 81 ЦПК України).
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати кредит, а позичальник зобов`язується його повернути та сплатити проценти. 
Водночас, за змістом статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Принцип свободи договору (ст. 627 ЦК України) не є абсолютним і не може призводити до зловживання правом та порушення балансу інтересів сторін.
Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що на суму первісно виданого кредиту (18 000,00 грн.) нараховано 152 470,56 грн. процентів, що майже у 8,5 разів перевищує суму основного боргу.
Суд критично оцінює твердження представника ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про те, що такі суми є правомірною платою за кредитом, яку неможливо зменшити. Нарахування плати за користування кредитом, яка в десятки разів перевищує тіло кредиту, перетворює виконання зобов`язання на інструмент безпідставного збагачення кредитодавця. Це створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику (який є слабшою стороною - споживачем фінансових послуг) та прямо суперечить засадам добросовісності та розумності.
Враховуючи те, що відповідач фактично повернула позивачу суму в розмірі 18 920,00 грн, яка повністю покриває і навіть перевищує розмір первісно отриманого тіла кредиту, стягнення додаткових 152 470,56 грн відсотків та комісій є явно неспівмірним.
Таким чином, ретельно проаналізувавши банківські виписки щодо руху коштів по рахунку відповідача та зіставивши їх із поданими розрахунками, суд приходить до висновку, що заявлені ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» позовні вимоги підлягають задоволенню лише частково. Стягненню підлягає лише та частина заборгованості, яка відповідає фактичним обставинам, є розумною та справедливою з урахуванням уже здійснених позичальницею платежів, а у стягненні безпідставно завищених відсотків слід відмовити для відновлення порушеного балансу інтересів сторін.
Визначаючи суму заборгованості, яка підлягає стягненню, суд виходить з принципів співмірності та недопустимості безпідставного збагачення кредитора за рахунок споживача.
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено виписками АТ «ВСТ БАНК», відповідач ОСОБА_1 протягом дії договору сплатила позивачу 18 920,00 грн. Оскільки сума отриманого кредиту становила 18 000,00 грн, суд приходить до висновку, що тіло кредиту є повністю повернутим, а сума у розмірі 920,00 грн. була спрямована на погашення відсотків.
Щодо вимоги про стягнення відсотків у розмірі 152 470,56 грн., суд зазначає, що встановлення денної відсоткової ставки, яка призводить до нарахування боргу у розмірі 847% від суми позики, не відповідає критеріям розумності. 
Відповідно до ч. 3 ст. 509 та ст. 627 ЦК України, договірні відносини повинні базуватися на паритетності сторін. Суд вважає за необхідне застосувати засади справедливості та обмежити сукупний розмір відсотків сумою, що не перевищує розмір основного боргу.
Таким чином, обґрунтованим розміром відсотків за весь період користування коштами суд визнає суму 18 000,00 грн. (що дорівнює 100% суми кредиту). З урахуванням уже сплачених відповідачем понад тіло кредиту 920,00 грн, до стягнення за цим пунктом залишається: 18 000,00 - 920,00 = 17 080,00 грн.
Також підлягає стягненню погоджена сторонами комісія у розмірі 1 107,40 грн.
Загальна сума до стягнення становить: 18 187,40 грн (17 080,00 грн відсотків + 1 107,40 грн комісії).
У задоволенні решти вимог про стягнення 134 470,56 грн суд відмовляє як у таких, що є неспівмірними, несправедливими та порушують баланс інтересів у сфері споживчого кредитування.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено на 10,6% (18 187,40 / 171 577,96), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 256,77 грн. (2 422,40 грн ? 0,106).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (код ЄДРПОУ: 41084239, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411) заборгованість за Кредитним договором № 450974-КС-002 від 19.08.2022 у загальному розмірі 18 187,40 грн (вісімнадцять тисяч сто вісімдесят сім гривень 40 копійок), що складається з: 17 080,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 107,40 грн - заборгованість за комісією, судовий збір у розмірі 256,77 грн (двісті п`ятдесят шість гривень 77 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 22.04.2026

Суддя: Комаревцева Л.В.