ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 620/18219/23
адміністративне провадження № К/990/22310/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Желєзного І. В., Жука А. В., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито, 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Слєпченко Сергій Анатолійович, на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 (суддя - Житняк Л. О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2024 (колегія суддів у складі: Оксененка О. М., Ганечко О. М., Кузьменка В. В.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), у якому просив визнати незаконним нарахування не в повному обсязі позивачу додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) за період проходження служби з 01.04.2022 по 31.12.2022 та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду в повному обсязі відповідно до Постанови № 168 за період з 01.04.2022 по 31.12.2022 з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у спірний період позивач брав участь у здійсненні заходів із збереження національної безпеки і оборони, виконуючи бойові завдання у складі прикордонного загону, у зв`язку з чим у нього існує право на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Відповідно до листа відповідача від 15.11.2023 № 22/10702-23, позивач у період з 24.02.2022 по 31.12.2022 проходив службу у підрозділах ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У зв`язку із невиплатою відповідачем за спірний період додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.02.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2024, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 за період з 30.11-01.12, 02.12, 04.12-06.12, 08.12-10.12, 12.12-14.12, 16.12.-18.12, 22.12-24.12, 26.12-28.12 та 30.12 по 31.12.2022. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за період з 30.11-01.12, 02.12, 04.12-06.12, 08.12-10.12, 12.12-14.12, 16.12.-18.12, 22.12-24.12, 26.12-28.12 та 30.12 по 31.12.2022, з урахуванням раніше виплачених сум. У решті позову відмовлено.
Суд першої інстанції частково задовольнив позов, оскільки установив, що відповідно до рапорту начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 06.06.2022 № Р-5693 щодо виплати 70 000 грн особовому складу підрозділу, у тому числі позивачу, за період з 01.04.2022 по 04.04.2022 додаткова винагорода у розмірі 70 000 грн (в розрахунку за 4 дні у квітні 2022 року пропорційно, коли ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у здійсненні заходів з відбиття збройної агресії російської федерації проти України) була виплачена у червні 2022 року в сумі 9333,33 грн (згідно з розрахунковим листом за червень 2022 року).
Також суд установив, що відповідно до рапорту начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » позивача включено до списку осіб на отримання збільшеної додаткової винагороди за період з 05.04.2022 по 30.04.2022, з 01.06.2022 по 30.06.2022. Проте доказів виплати йому збільшеної додаткової винагороди відповідачем не надано. Не надано відповідачем і доказів виплати збільшеної додаткової винагороди і за період липня-серпня 2022 року.
Крім того, суд установив, що відповідно до зошита начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( Тип Б ) за період з 30.04.2022 по 31.08.2022 позивач у зазначений період участі у бойових діях або заходах не приймав, а виконував безпосередні службові обов`язки, здійснюючи чергування у складі робочої групи на кордоні (РГК), на контрольних постах (КРП), сторожевих постах (СП) та у вогневих засідках (ВЗ), з огляду на що, суд уважав відсутніми підстави для нарахування позивачу збільшеної додаткової винагороди у зазначений період.
Щодо періоду з 01.09.2022 по 31.12.2022 суд зазначив, що відповідно до книги прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) та книги прикордонної служби НОМЕР_2 прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) участь позивача у бойових діях або заходах не підтверджується.
У той же час, суд зазначив, що відповідно до витягу з журналу бойових дій (службово-бойових дій) НОМЕР_2 прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) позивач у період з 30.11-01.12, 02.12, 04.12-06.12, 08.12-10.12, 12.12-14.12, 16.12.-18.12, 22.12-24.12, 26.12-28.12 та 30.12-31.12 2022 виконував бойове завдання, що, на думку суду, свідчить про безпідставність посилань відповідача на те, що у період з 01.12.2022 по 31.12.2022 позивач у бойових діях або заходах участі не приймав.
При цьому суд зазначив, що недотримання відповідачем вимог керівних документів щодо подання про підлеглих інформації про їх участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168, не може мати негативні наслідки для позивача, а отже, й не має впливати на його особисті права, у тому числі на право отримання спірної додаткової винагороди.
З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, шляхом визнання протиправними дій відповідача, які полягають у ненарахуванні додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 за період з 30.11-01.12, 02.12, 04.12-06.12, 08.12-10.12, 12.12-14.12, 16.12.-18.12, 22.12-24.12, 26.12-28.12 та 30.12 по 31.12.2022 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у повному обсязі за указаний період, з урахуванням раніше виплачених сум.
Суд апеляційної інстанції погодився із таким висновком суду першої інстанції.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з указаними судовими рішеннями, адвокат Слєпченко С. А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, обґрунтовуючи її порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права. Скаржник просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2024, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 змінити в частині відмови у задоволенні вимог за період з 05.04.2022 по 30.11.2022, задовольнити позовні вимоги за період з 05.04.2022 по 30.11.2022. Також просить стягнути витрати на правничу допомогу з відповідача з урахуванням розгляду справи у суді касаційної інстанції.
Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування:
1) пункту 2-1 Постанови № 168, пунктів 2, 3, 4, 5, 6 розділу IV Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, розвідувального органу Адміністрації Державної прикордонної служби України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.03.2016 № 188 (далі - Інструкція № 188), у контексті правовідносин, які виникають між військовослужбовцями Держприкордонслужби та командуванням військових частин Держприкордонслужби у зв`язку із застосуванням положень зазначеної Інструкції для визначення порядку і умов виплати додаткової винагороди згідно з пунктом 2-1 Постанови № 168, а саме: визначення вичерпного переліку документів, обов`язкових для нарахування та виплати збільшеної додаткової винагороди;
2) пункту 2-1 Постанови № 168, пунктів 2, 3, 4, 11 наказів Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 № 392-/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» (далі - Наказ № 392-АГ) та від 09.12.2022 № 628/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» (далі - Наказ № 628-АГ) у контексті правовідносин, які виникають між військовослужбовцями Держприкордонслужби у зв`язку із застосуванням положень зазначеної Інструкції для визначення порядку і умов виплати додаткової винагороди згідно пункту 2-1 Постанови № 168, а саме: визначення вичерпного переліку документів, обов`язкових для нарахування та виплати збільшеної додаткової винагороди; чи достатньо для нарахування збільшеної додаткової винагороди, одного з документів, що передбачені пунктом 3 наказу від 31.03.2022 № 164-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» (далі - Наказ № 164-АГ) та пунктом 4 Наказу № 392-АГ або необхідна сукупність таких документів;
3) чи вважається бездіяльністю не прийняття жодного рішення відносно поданого командиром військовослужбовця рапорту про виплату збільшеної додаткової винагороди? Чи має право в такому випадку військовослужбовець отримати збільшену додаткову винагороду, якщо жодного рішення відносно поданого рапорту не прийнято;
4) чи впливають негативні наслідки недотримання внутрішньої процедури призначення додаткової винагороди (у вигляді не розгляду рапорту та не прийняття жодного рішення по його суті) на можливість чи неможливість отримання такої винагороди військовослужбовцем;
5) пункту 1 глави 5 розділу II Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України та Пункту 1 розділу II Положення про відділ прикордонної служби Державної прикордонної служби України, у частині чи належить виконання наряду «вогнева засідка» до оперативно-службової діяльності відділу прикордонної служби? Чи охоплюється виконання наряду «вогнева засідка» поняттям безпосередня участь в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії? Чи надає право на збільшення додаткової винагороди до 100 000 грн виконання наряду «вогнева засідка».
Крім того, касаційна скарга обґрунтована тим, що безпосередню участь у бойових діях позивача підтверджують наступні документи: витяги із рапортів № Р-5693 від 06.06.2022 (за період з 01.04.2022 по 04.04.2022), № р/6-106 від 02.07.2022 (за період з 05.04.2022 по 30.04.2022), № р/6-103 від 02.07.2022 (за період з 01.06.2022 по 30.06.2022), а також витяг із журналу бойових дій за грудень 2022 року, у якому зазначено, що позивач брав участь у бойових діях 30 листопада та 1, 2, 4, 5, 6, 8, 9, 10, 12, 13, 14, 16, 17, 18, 22, 23, 24, 26, 27, 28, 30, 31 грудня.
Відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 13.03.2022 № 84, від 30.03.2022 № 101, від 01.04.2022 № 102, від 30.04.2022 № 125, від 02.06.2022 № 157, від 01.07.2022 № 184, від 01.08.2022 № 212, від 01.09.2022 № 237, від 01.10.2022 № 262, від 01.11.2022 № 282, від 02.12.2022 № 311, від 02.01.2023 № 1 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій», Чернігівська область з 24.02.2022 по 31.12.2022 відносилася до районів ведення воєнних (бойових) дій.
Також, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій безпідставно не урахували рапорти від 02.07.2022 № р/6-106 та № р/6-103, указавши, що вони не є тими документами, що підтверджують участь в бойових діях та дають право на виплату збільшеної додаткової винагороди, оскільки пунктом 3 Наказу № 164-АГ та пунктом 4 Наказу № 392-АГ чітко передбачено, що одним із документів, який дає право на нарахування збільшеної додаткової винагороди є рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, катерів і кораблів Морської охорони, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах. Скаржник уважає, що надані позивачем рапорти відповідають зазначеним вимогам, а тому мали б бути реалізовані, однак через бездіяльність відповідача такого не відбулося.
Звертає увагу також на те, що позивач певні проміжки часу виконував наряд вогнева засідка. Зазначає, що єдине визначення, що таке вогнева засідка міститься в Бойовому статуті механізованих і танкових військ сухопутних військ Збройних Сил України: «Вогнева засідка - спеціально виділений підрозділ (група бойових машин), який завчасно і приховано розміщується на вірогідних напрямках руху (наступу) противника з метою завдання йому максимального ураження з близької відстані несподіваним вогнем прямою наводкою, кинджальним і перехресним вогнем, застосуванням мінно-вибухових загороджень». Хоча це визначення відносно складно у повному обсязі застосувати до позивача, оскільки він перебуває на службі в піхоті, а не в механізованих частинах, проте дане визначення є єдино можливим в законодавчій базі, а тому частково може застосовуватися до позивача, адже це визначення містить ключові моменти, які характеризують поняття вогнева засідка.
Оскільки, позивач залучався до виконання саме такого виду наряду, що пов`язаний із засідкою з метою нанесення втрат ворогу у випадку його просування по території нашої держави, то, на думку скаржника, відповідно такі дії позивача не можна трактувати інакше як забезпечення здійснення заходів із відсічі і стримування збройної агресії.
Позиція інших учасників справи
Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, відсутність якого, згідно з приписами частини четвертої статті 338 КАС України, не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.
Рух касаційної скарги
10.06.2024 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Слєпченко С. А., на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2024.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2024 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) ОСОБА_3, суддів Кашпур О. В., Радишевської О. Р. для розгляду судової справи № 620/18219/23.
Ухвалою Верховного Суду від 25.06.2024 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Слєпченко С. А., на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2024.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30.09.2024 № 1106 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 620/18219/23 у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 24.09.2024 № 2777/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку», згідно з наказом Голови Верховного Суду від 24.09.2024 № 1937/0/5-24 «Про відрахування судді ОСОБА_3 зі штату Верховного Суду».
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2024 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 620/18219/23.
Ухвалою Верховного Суду від 16.04.2026 прийнято до провадження судову справу № 620/18219/23 (номер провадження К/990/22310/24), закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 17.04.2026 № 433/0/78-26 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 620/18219/23 у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Мартинюк Н. М., яка входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2026 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Желєзного І. В., Жука А. В. № 620/18219/23.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частини першої статті 6 Закону України від 03.04.2003 № 661-IV «Про Державну прикордонну службу України» (далі - Закон № 661-IV) Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.
Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 661-IV до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.
Статтею 16 Закону № 661-IV визначено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ), дія якого, в силу приписів пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, поширюється в тому числі на військовослужбовців правоохоронних органів спеціального призначення, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У частині другій статті 9 Закону № 2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14.03.2022 № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 168.
Пунктом 1 цієї постанови визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» (далі - Постанова № 793) до Постанови № 168 були внесені зміни, відповідно до яких: у пункті 1 в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць»; доповнено постанову пунктом 2-1 такого змісту: « 2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.».
У решті зміст пункту 1 Постанови № 168 в частині, що стосується виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби, на час виникнення спірних правовідносин не змінювався.
31.03.2022 Адміністрацією Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужба), з посиланням на Постанову № 168, видано Наказ № 164-АГ, який уведено в дію з 24.02.2022.
Пунктом 1 Наказу №164-АГ визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби виплачується додаткова винагорода (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірі 30000 гривень, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплати здійснювати в поточному місяці за попередній місяць.
Відповідно до пункту 2 Наказу №164 -АГ під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем:
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районах ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
здійснення заходів з виводу сил та засобів з-під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
виконання польотів, пов`язаних з евакуацією військовослужбовців, цивільного населення, озброєння та інших матеріальних засобів з районів бойових дій;
виконання бойових завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).
Пунктом 3 Наказу № 164-АГ передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі одного з таких документів:
бойового наказу (бойового розпорядження);
журналу бойових дій або інших відповідних документів;
рапорту начальника (командира) підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах, начальникам регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, які ведуть (вели) бойові дії та до яких відряджені військовослужбовці, надавати останнім довідку про участь у вказаних заходах із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі.
Пунктом 4 Наказу № 164-АГ визначено, що начальники регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа поточного місяця повідомляють органи, в яких ці військовослужбовці проходять службу, про їх безпосередню участь у бойових діях або заходах (додаток 2).
Пунктом 5 цього наказу визначено, що виплату додаткової винагороди здійснюють на підставі наказу начальника (командира) Держприкордонслужби з обов`язковим зазначенням підстав для його видання.
У подальшому з 01.08.2022 набув чинності Наказ № 392-АГ.
У пункті 2 Наказу № 392-АГ конкретизовано за здійснення яких заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів, військовослужбовцям, які проходять службу в органах Держприкордонслужби, додаткова винагорода збільшується до 100000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу їх безпосередньої участі:
(1) бойових завдань із ведення руху опору на тимчасово окупованій території України;
(2) бойових завдань з пошуку, виявлення і знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб), поєднаних з безпосереднім контактом з такими групами, формуваннями, особами;
(3) бойових завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;
(4) польотів у районах безпосереднього ведення бойових дій або ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
(5) бойових (спеціальних) завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником;
(6) бойових завдань з відбиття збройного нападу (безпосереднього вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, у тому числі бойові позиції, блокпости, контрольно-пропускні пункти, спостережні пункти, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, за умови безпосереднього зіткнення з противником або нанесення руйнувань чи пошкоджень цим об`єктам під час вогневого ураження;
(7) бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби оборони або наступу, контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави;
(8) бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які виконують завдання у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно бойовим розпорядженням, поєднане з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником.
Пунктом 4 Наказу №392/0/81-22-АГ визначено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у таких документах:
(1) бойового наказу (бойового розпорядження);
(2) журналу бойових дій (службово-бойових дій, вахтового, навігаційно-вахтового, навігаційного журналу), журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад;
(3) рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, катерів і кораблів Морської охорони, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.
Згідно з пунктом 5 Наказу № 392-АГ для військовослужбовців, відряджених до органів військового управління Держприкордонслужби, окрім документів, зазначених у пункті 4 цього наказу, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, додатково підтверджується довідкою за формою, наведеною у додатку 1 до цього наказу, що видається начальником органу Держприкордонслужби, який веде (вів) бойові дії та до якого для виконання завдань відряджені військовослужбовці, із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі (абзац перший пункту 5 наказу).
Для військовослужбовців Держприкордонслужби, які відряджені до органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, у підпорядкування яких вони передані, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, підтверджується довідкою, виданою керівником відповідного органу військового управління, з відображенням у ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця (абзац другий пункту 5 наказу).
У довідках, передбачених цих пунктом, обов`язково мають зазначатися відомості про підтверджуючі документи, передбачені пунктом 4 цього наказу (абзац третій пункту 5 наказу).
Відповідно до пункту 10 Наказу № 392-АГ облік військовослужбовців, які беруть безпосередню участь в бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу та підготовку проєкту наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 цього наказу, в органах Держприкордонслужби покладено на штаб органу, а у випадку відсутності штабу - на підрозділ (посадову особу), який веде облік бойових дій.
Надання військовослужбовцям довідок про участь у зазначених заходах здійснює підрозділ, який веде облік особового складу.
Відповідно до пункту 11 Наказу № 392-АГ склад органів і підрозділів Держприкордонслужби, які беруть (брали) участь у бойових діях або заходах у відповідних районах ведення бойових дій, визначаються щомісячно наказом Адміністрації Держприкордонслужби відповідно до рішень (наказів, директив, розпоряджень) Головнокомандувача Збройних Сил України (абзац перший пункту 11 Наказу).
Інформація про військовослужбовців, відряджених з інших органів та підрозділів Держприкордонслужби, дні їх безпосередньої участі у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, подаються начальниками органів Держприкордонслужби (органів військового управління (штабів угрупування військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, до 5 числа щомісячно (у поточному місяці за попередній) в органи, в яких ці військовослужбовці проходять службу, за формою, наведеною у додатку 2 до цього наказу (абзац другий пункту 11 Наказу).
Згідно з пунктом 12 Наказу № 392-АГ виплата військовослужбовцям додаткової винагороди здійснюється щомісяця (у поточному місяці за попередній) на підставі наказів начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - на підставі наказів вищих начальників (командирів).
До наказу про виплату додаткової винагороди, виходячи з розміру до 100 тисяч гривень на місяць, в обов`язковому порядку додаються узагальнені дані, отримані з документів, передбачених пунктами 4-6 цього наказу.
З 01.12.2022 Адміністрацією Держприкордонслужби уведено в дію Наказ № 628-АГ, у якому було дещо змінено перелік бойових дій і заходів, передбачених пунктом 1 Постанови № 168, проте залишився незмінним перелік документів для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців, у тому числі відряджених, у таких бойових діях або заходах.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядається, та аргументів учасників справи
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, уважає за необхідне зазначити таке.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану, яка встановлена Постановою № 168, є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовців, виплата якої, з одного боку, має регулярний щомісячний характер, а, з іншого, - обмежена строком дії воєнного стану в Україні.
При цьому, правова природа такої виплати невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни.
В умовах збройної агресії рф проти України важливим залишається питання належного соціального захисту військовослужбовців, які беруть участь у захисті державного суверенітету України. У військово-соціальній сфері матеріальне забезпечення є аналогом системи гарантій у системі соціального захисту населення і включає професійні винагороди та премії тим військовослужбовцям, які виконують обов`язок із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Безумовно, система матеріального забезпечення військовослужбовців виконує стимулювальну функцію, що, крім патріотизму, є потужною мотивацією і адекватною відповіддю держави, яка піклується про військовослужбовців під час дії воєнного стану.
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Таким чином, Україна зобов`язана вживати всіх можливих заходів для мотивації військовослужбовців та забезпечення соціальної підтримки членів їхніх сімей.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їхньої службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Спірні правовідносини, які склались у цій справі, виникли у зв`язку з невиплатою збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди військовослужбовцю, який проходив службу у підрозділах ІНФОРМАЦІЯ_1 для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, передбачену пунктом 1 Постанови № 168.
Питання матеріального та морального стимулювання військовослужбовців Збройних Сил України під час дії воєнного стану врегульовано Постановою № 168, якою на період дії воєнного стану запроваджено виплату додаткової винагороди військовослужбовцям.
При цьому, виплата відрядженому військовослужбовцю Збройних Сил України додаткової винагороди в розмірі до 100 000 гривень на місяць, передбаченої Постановою № 168, здійснюється за місцем перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні (за місцем штатної служби військовослужбовця) за умови документального підтвердження військовою частиною (установою), до якої відряджений військовослужбовець, безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах та повідомлення нею про це у встановленому порядку військової частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовця.
Верховний Суд у постанові від 22.11.2023 у справі № 520/690/23 констатував, що текстуальний виклад пункту 1 Постанови № 168 має широкий зміст, що за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого може бути необґрунтована невиплата військовослужбовцю додаткової винагороди або, навпаки, виплата за відсутності для цього підстав.
У справі, що розглядається, спірним є питання застосування пункту 1 Постанови № 168 у зіставленні з іншими підзаконними актами, які стосуються виплати винагороди військовослужбовцям Держприкордонслужби, в аспекті порядку (умов, підстав) виплати додаткової винагороди під час дії воєнного стану.
Під «іншими» підзаконними актами в контексті обставин цієї справи маємо на увазі згадувану Інструкцію № 188, а також накази Адміністрації Держприкордонслужби № 164-АГ, № 392-АГ та № 628-АГ. Останні, як зазначено вище, видані для реалізації приписів пункту 2-1 Постанови № 168 і були покликані регламентувати порядок та умови виплати додаткової винагороди, яка встановлена цією Постановою (пункт 1), зокрема у збільшеному розмірі до 100000,00 грн, і обумовлена участю військовослужбовця у бойових діях або здійсненням заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач у період з 24.02.2022 по 31.12.2022 проходив службу у підрозділах ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обґрунтовуючи свої вимоги за період з квітня по серпень 2022 року, позивач посилався на витяг з робочого зошиту начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( Тип Б ) за період з 30.04.2022 по 31.08.2022, а щодо вимог за період з вересня по грудень на витяг з книги прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) та книги прикордонної служби НОМЕР_2 прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ).
Разом з тим, відповідач уважав, що у період з 30.04.2022 по 31.08.2022 позивач не приймав безпосередньої участі у бойових діях та заходах, оскільки він виконував безпосередні службові обов`язки, здійснюючи чергування у складі робочої групи. Крім того, у період з 01.09.2022 по 31.12.2022 позивач взагалі не здійснював та не брав участі у бойових діях та заходах, а відповідні рапорти на адресу військової частини не надходили.
Суди попередніх інстанцій визнали право позивача на отримання зазначеної винагороди за періоди з 30.11-01.12, 02.12, 04.12-06.12, 08.12-10.12, 12.12-14.12, 16.12.-18.12, 22.12-24.12, 26.12-28.12 та 30.12 по 31.12.2022 та задовольнили позовні вимоги в указаній частині. На обґрунтування свого рішення суди послалися на витяг з журналу бойових дій (службово-бойових дій) НОМЕР_2 прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ), який підтверджує безпосередню участь позивача у бойових діях або здійсненні заходів з національної безпеки і оборони у зазначені періоди.
Водночас суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні вимог позивача за період з 01.04.2022 по 04.04.2022, оскільки за указаний період проходження служби позивачу вже була виплачена збільшена додаткова винагорода.
Щодо періоду з 05.04.2022 по 30.04.2022 та з 01.06.2022 по 30.06.2022 суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до рапорту начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » позивача включено до списку осіб на отримання збільшеної додаткової винагороди за період з 05.04.2022 по 30.04.2022 та з 01.06.2022 по 30.06.2022, проте доказів виплати йому збільшеної додаткової винагороди відповідачем не надано. Не надано відповідачем і доказів виплати збільшеної додаткової винагороди і за період липня-серпня 2022 року.
Разом з тим, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача за період з 30.04.2022 по 31.08.2022, оскільки позивач у зазначений період участі у бойових діях або заходах не приймав, а виконував безпосередні службові обов`язки, здійснюючи чергування у складі робочої групи на кордоні (РГК), на контрольних постах (КРП), сторожевих постах (СП) та у вогневих засідках (ВЗ).
Щодо періоду з 01.09.2022 по 31.12.2022 (окрім періоду, за який суди попередніх інстанцій визнали право позивача на отримання збільшеної винагороди) суди зазначили, що відповідно до книги прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) та книги прикордонної служби НОМЕР_2 прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) участь позивача у бойових діях або заходах не підтверджується.
Позивач у касаційній скарзі зазначає, що суди попередніх інстанцій безпідставно не урахували рапорти від 02.07.2022 № р/6-106 (за період з 05.04.2022 по 30.04.2022) та № р/6-103 (за період з 01.06.2022 по 30.06.2022) на підтвердження його безпосередньої участі у бойових діях та заходах.
Також позивач наполягає, що певні проміжки часу він виконував наряд «вогнева засідка», який пов`язаний із вогневим ураженням противника, що охоплюється пунктом 2 Наказу № 164-АГ та Наказом № 392-АГ у частині визначення безпосередньої участі в бойових діях, а тому дає йому право на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди.
Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач безпосередньо проходив службу, починаючи з 24.02.2022 по 31.12.2022 у підрозділах ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто не був відряджений до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що пояснює відсутність довідки, яку видає така військова частина іншим відрядженим у спірний період військовослужбовців.
Варто зазначити, що у цій справі протягом періоду, який є предметом розгляду у цьому касаційному провадженні, питання виплати додаткової винагороди регулювали різні нормативно-правові акти, зокрема, Наказ № 164-АГ та Наказ № 392-АГ.
Верховний Суд вже неодноразово висловлював позицію щодо застосування зазначених наказів Адміністрації Держприкордонслужби. Зокрема, у постанові від 05.12.2024 у справі № 120/12613/23 Верховний Суд зазначив, що у переліку завдань, які визначають «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або заходах», відсутня чітка прив`язка до меж, бойових (спеціальних) завдань та операцій здійснення самих бойових дій та заходів. Перелік охоплює широкий спектр військових дій, які можуть виконуватися військовослужбовцями як у районах ведення бойових дій, так і поза їх межами. Це означає, що виконання військовослужбовцем різноманітних військових завдань як у районах ведення бойових дій, так і поза їх межами, може вважатися підставою для визнання його участі у бойових діях або заходах.
Верховний Суд звернув увагу, що згідно з Наказом № 164-АГ підставою для виплати додаткової винагороди є наказ командира, який видається, у разі, якщо особи беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби).
Процедура підтвердження участі у бойових діях (пункт 3), згідно з Наказом № 164-АГ, здійснюється шляхом видачі довідки (додаток № 1) на підставі одного з визначених документів: бойового наказу (розпорядження); журналу бойових дій; рапорту начальника, без вимоги надання додаткових документів або сукупності інформації. Начальники органів ДПСУ зобов`язані щомісячно повідомляти органи, де проходять службу відрядженні військовослужбовці, про їх участь у бойових діях (додаток № 2).
Виходячи з наведених положень Наказу № 164-АГ, Верховний Суд дійшов висновку, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах не повинно бути надмірно обмеженим. Навіть якщо надані позивачем документи не повністю відповідають вимогам Наказу № 164-АГ через формальні недоліки у документальному підтвердженні, вони можуть бути достатніми для підтвердження його права на додаткову винагороду.
Водночас Верховний Суд зауважив, що Накази № 392-АГ і № 628-АГ змінили підхід до визначення «безпосередньої участі» військовослужбовців у бойових діях, звузивши та конкретизувавши критерії до певних видів бойових завдань порівняно з Наказом № 164-АГ, який діяв до 01.07.2022. При цьому, хоч перелік документів для підтвердження участі у бойових діях залишився незмінним, Наказ № 392-АГ ввів додаткові вимоги щодо підтвердження участі у бойових діях, вимагаючи надання сукупності документів замість одного, як це було передбачено Наказом № 164-АГ. Зокрема, Наказ № 392-АГ вимагає надання сукупності документів, таких як бойові накази, журнали бойових дій, рапорти командирів та додаткової довідки за встановленою формою. Натомість Наказ № 628_АГ допускає альтернативність у наданні документів для підтвердження участі.
Підсумовуючи, Верховний Суд констатував, при оцінці доказів, що підтверджують право особи на додаткову винагороду, необхідно враховувати зміни, внесені Наказами № 392-АГ та № 628-АГ, і оцінювати надані документи відповідно до їхніх вимог. Лише на основі такого підходу можна об`єктивно визначити, чи має особа право на отримання додаткової виплати згідно з оновленими критеріями та процедурами.
Верховний Суд у постанові від 05.12.2024 у справі № 120/4135/23 наголосив, що безпосередня участь військовослужбовців у бойових діях або заходах не має тлумачитись надмірно вузько, а перелік завдань може охоплювати широкий спектр бойової діяльності як у районах ведення бойових дій, так і поза ними. За Наказом № 164-АГ достатньо було одного документа (бойовий наказ, журнал бойових дій чи рапорт командира), тоді як Наказ № 392-АГ та Наказ № 628-АГ запроваджують додаткові або конкретизовані вимоги і до підтвердження «безпосередньої участі» (конкретизувавши критерії до певних видів бойових завдань) і до кількості, необхідних для підтвердження участі у бойових діях чи заходах, документів - сукупність (альтернатива). Суд підкреслив, що за наявності формальних недоліків у документах, але при фактичному встановленні участі військовослужбовця у бойових діях, відмова у виплаті додаткової винагороди є необґрунтованою. Водночас необхідно керуватися оновленими критеріями, ураховуючи вимоги нових наказів, і ретельно оцінювати кожен наданий доказ, аби визначити, чи дає він підстави для отримання додаткової виплати.
У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій під час оцінки спірних правовідносин оперували, зокрема, положеннями Наказу № 164-АГ та Наказу № 392-АГ. Свої висновки суди ґрунтували на оцінці наявних у справі доказів. Внаслідок цього, суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог за період з 30.04.2022 по 31.08.2022, оскільки позивач у зазначений період участі у бойових діях або заходах не приймав, а виконував безпосередні службові обов`язки, здійснюючи чергування у складі робочої групи на кордоні (РГК), на контрольних постах (КРП), сторожевих постах (СП) та у вогневих засідках (ВЗ).
Разом з тим, суди попередніх інстанцій зазначили, що з рапорту начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » установлено, що позивача включено до списку осіб на отримання збільшеної додаткової винагороди, зокрема, за період 01.06.2022 по 30.06.2022, однак, доказів виплати позивачу збільшеної додаткової винагороди відповідачем не надано.
Щодо періоду з 01.09.2022 по 31.12.2022 (окрім періоду, за який суди попередніх інстанцій визнали право позивача на отримання збільшеної винагороди) суди зазначили, що відповідно до книги прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) та книги прикордонної служби НОМЕР_2 прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) участь позивача у бойових діях або заходах не підтверджується.
Водночас виплата додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000,00 грн обумовлена участю у бойових діях або заходах, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення/здійснення (пункт 1 Постанови № 168). З цієї позиції повнота судового розгляду передбачала б з`ясування (у сукупності): чи пов`язувалася виплата позивачеві як військовослужбовцю Держприкордонслужби додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн з перебуванням на території Чернігівської області, а конкретно - на ділянці державного кордону з росією, відповідальність за охорону якої було покладено на ІНФОРМАЦІЯ_4 , у якій проходив позивач військову службу, починаючи з 24.02.2022; що розуміється під територією «можливих бойових» дій й у чому відмінність цього «статусу» території від умовно «мирної» території України (в умовах збройної агресії росії) або від території, де ведуться (велися) бойові дії, в контексті перебування там підрозділів (загонів) прикордонної служби в умовах воєнного стану; які завдання (накази, розпорядження) виконував позивач як військовослужбовець у складі ІНФОРМАЦІЯ_5 протягом спірного періоду, зокрема чи охоплюються (могли охоплюватися) вони (тобто їхній зміст) тими умовами (обставинами), які визначені у Наказі № 164-АГ та Наказі № 392-АГ, за яких командування військової частини, де проходить службу військовослужбовець, мало б видати документи для нарахування додаткової винагороди у «збільшеному» розмірі; чи були випадки нарахування/виплати (за спірний період) додаткової винагороди у «збільшеному» розмірі іншим прикордонникам, які у той самий період, що й позивач, були у складі ІНФОРМАЦІЯ_5 й несли військову службу на тій самій території (ділянці), що й він [позивач]; якщо так, то чим це було продиктовано.
Також суди попередніх інстанцій з рапорту начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » установили, що позивача включено до списку осіб на отримання збільшеної додаткової винагороди, зокрема. за період з 05.04.2022 по 30.04.2022 та зазначили, що доказів виплати позивачу збільшеної додаткової винагороди відповідачем не надано. Водночас мотивувальні частини судових рішень не містять мотивів щодо відмови у задоволенні вимог за період з 05.04.2022 по 30.04.2022.
Крім того, суд апеляційної інстанції критично оцінив доводи позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно не урахував рапорти від 02.07.2022 № р/6-106 та № р/6-103, оскільки, на думку суду, указані рапорти свідчать те про, що позивач не приймав безпосередньої участі у бойових діях та заходах, а виконував безпосередні службові обов`язки, здійснюючи чергування у складі робочої групи, що підтверджується відповідними книгами та витягом з журналу бойових дій.
Однак, суди попередніх інстанцій не урахували, що такі рапорти, згідно з наказами Адміністрації Держприкордонслужби, є одними із визначених документів, на підставі яких здійснюється підтвердження участі у бойових діях та заходах.
Оцінюючи правомірність таких висновків, важливо ще раз зауважити, що спірний період виплати додаткової винагороди підпадає під дію Наказу № 164-АГ та Наказу № 392-АГ. Отже, встановлення права позивача на виплату додаткової винагороди у збільшеному до 100 000,00 грн розмірі потребує комплексної оцінки виконуваних ним завдань та аналізу наявних у матеріалах справи доказів у контексті приписів відповідного наказу, який регулював спірний період. Зокрема, за період з 05.04.2022 по 31.07.2022 правомірність виплати необхідно оцінювати відповідно до Наказу № 164-АГ, за період з 01.08.2022 по 29.11.2022 - згідно з Наказом № 392-АГ.
Крім того, суд апеляційної інстанції застосував до спірних правовідносин Окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/в/29.
Суд не погоджується із висновком суду апеляційної інстанції в частині застосування при визначенні порядку та умов виплати означеної додаткової винагороди військовослужбовцю Держприкордонслужби вищевказаного Окремого доручення Міністра оборони України, адже Держприкордонслужба, в органах якої проходить військову службу позивач, входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, а не Міністерства оборони України, яке - відповідно до Закону України від 06.12.1991 № 1934-ХІІ «Про Збройні Сили України» - здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України.
Окрім цього, суди попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях ототожнили завдання, відображені у зошиті начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (Тип Б) (чергування у складі робочої групи на кордоні (РГК), на контрольних постах (КРП), сторожевих постах (СП) та у вогневих засідках (ВЗ)), з виконанням звичайних службових обов`язків, не урахувавши, що такі дії як участь у стабілізаційній операції, охорона ділянки державного кордону чи несення служби на спостережних пунктах у воєнний час фактично можуть становити виконання бойових завдань.
При цьому суди попередніх інстанцій виходили виключно з аналізу Положення про відділ прикордонної служби Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.06.2016 № 311. Однак, суди не урахували, що згадане положення регулює діяльність відділу прикордонної служби у мирний час і не містить особливостей виконання завдань у період дії воєнного стану.
У постанові від 06.03.2025 у справі № 620/18189/23 Верховний Суд підкреслив, що в умовах воєнного стану аналіз виконуваних військовослужбовцем завдань не можна проводити виключно на підставі Положення про відділ прикордонної служби, адже воно не враховує специфіку виконання таких завдань під час бойових дій. Якщо в мирний час певне завдання може виглядати як складова звичайної «оперативно-службової діяльності», то в контексті відсічі збройної агресії воно може означати безпосередню участь у бойових діях або заходах. Тому висновки про те, що виконання завдання «вогнева засідка» належить лише до службових обов`язків військовослужбовця і не дає права на збільшену винагороду, визнаються необґрунтованими, оскільки вони не враховують специфіку виконання таких завдань позивачем в умовах воєнного стану.
Зокрема, Верховний Суд указав, що завдання на кшталт «вогневої засідки» не можна вважати просто черговим службовим обов`язком, при визначенні його суті слід ретельно перевірити, чи фактично воно не прирівнюється до бойових завдань, виконуваних у районах або умовах, наближених до бойових дій. Відсутність формальних документів, які б чітко встановлювали зону бойового зіткнення, не повинна автоматично виключати можливість визнання такої діяльності безпосередньою участю у бойових діях. Якщо докази свідчать про те, що військовослужбовець, діючи в умовах воєнного стану, виконував фактично бойові функції, це має бути взято до уваги для визначення права на додаткову винагороду.
Таким чином в результаті, Верховний Суд у справі № 620/18189/23 дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій не дали належної оцінки обставинам виконання позивачем завдання «вогнева засідка» саме в умовах війни, використавши підстави, що стосуються мирного часу. Тож для об`єктивної перевірки права особи на додаткову винагороду треба детально з`ясувати, в який період і під дію якого наказу підпадало спірне завдання, чи входить воно за своїм змістом до переліку бойових (безпекових) заходів та чи підтверджене воно відповідними документами згідно з актуальними нормами (що діяли на той момент). Якщо відповіді на ці запитання є позитивними, відмова у виплаті не може ґрунтуватися лише на доводах про «звичайну службову діяльність» або через формальні прогалини в оформленні документів.
За таких обставин, висновки судів попередніх інстанцій про те, що чергування у складі робочої групи на кордоні (РГК), на контрольних постах (КРП), сторожевих постах (СП) та у вогневих засідках (ВЗ) є частиною безпосередніх службових обов`язків позивача, визнаються необґрунтованими, оскільки вони не ураховують специфіку виконання таких завдань позивачем в умовах воєнного стану.
Отже, суди попередніх інстанцій при розгляді цього спору під час оцінки завдань, які виконував позивач у період дії воєнного стану, передчасно дійшли висновку щодо характеру виконуваних позивачем завдань та не урахували, що якщо в умовах повсякденної служби певні обов`язки можуть уважатися звичайною службовою діяльністю, - у період реальних бойових дій вони можуть набувати характеру безпосередньої участі у бойових діях або заходах, спрямованих на відсіч та стримування збройної агресії.
У цьому контексті ключовим є з`ясування, чи підпадало виконання завдань, зокрема «вогнева засідка», під визначення «безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки, відсічі і стримування збройної агресії», визначене зазначеними наказами. Також необхідно установити, чи виконував військовослужбовець ці завдання безпосередньо в районі бойових дій, у визначений цими наказами період і умовами та чи підтверджено це документами, визначеними відповідними наказами.
Однак зазначені аспекти спірних правовідносин залишилися нез`ясованими судами попередніх інстанцій, що свідчить про неповноту дослідження обставин справи та необґрунтованість висновків щодо відсутності у позивача права на отримання додаткової винагороди у спірному періоді.
Держава не може відмовляти у виплаті, якщо законодавчі норми передбачають її, а військовослужбовець відповідає цим умовам.
Такий підхід призвів до неповного встановлення фактичних обставин участі позивача у бойових діях або заходах, що вплинуло на рішення про виплату додаткової винагороди за період його участі у бойових діях або заходах з 05.04.2022 по 29.11.2022.
Що стосується вимоги про виплату додаткової винагороди за участь позивача у бойових діях або заходах 30.11.2022, про задоволення якої просить скаржник у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.02.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2024, позов ОСОБА_1 у цій частині вимог задоволено, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій частині вимог, а тому рішення судів попередніх інстанцій у цій частині позовних вимог підлягають залишенню без змін.
Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 у справі № 600/747/22-а наголошував щодо обов`язку суду встановлювати всі обставини справи незалежно від позиції сторін, згідно зі статтями 2 та 9 КАС України.
У низці постанов Верховний Суд зазначив, що суди повинні ретельно досліджувати весь комплекс доказів, без перекладання тягаря наслідків недбалості чи неефективної роботи посадових осіб на військовослужбовця.
Оскільки суди попередніх інстанцій не вжили усіх, визначених законом заходів, та не встановили усі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, то, з урахуванням повноважень касаційного суду (частина друга статті 341 КАС України), відсутня можливість перевірити правильність їх висновків загалом по суті спору.
З урахуванням викладеного, Суд вважає за необхідне направити цю справу в оскаржуваній частині на новий розгляд до суду першої інстанції для повного дослідження вище указаного.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
Частиною четвертою статті 353 КАС України передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Приписами статті 242 КАС України установлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на приписи статті 353 КАС України касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові рішення в частині відмовлених позовних вимог про визнання незаконним нарахування не в повному обсязі позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 за період проходження служби з 05.04.2022 по 29.11.2022 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду в повному обсязі відповідно до Постанови № 168 за період з 05.04.2022 по 29.11.2022 з урахуванням раніше виплачених сум - скасуванню з направленням справи у цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи судам першої та апеляційної інстанцій необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови, установити наведені в ній обставини, що входять до предмета доказування у цій справі, надати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
В іншій частині, яка не була предметом касаційного перегляду, судові рішення залишаються без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Слєпченко Сергій Анатолійович, задовольнити частково.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2024 у справі № 620/18219/23 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним нарахування не в повному обсязі ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період проходження служби з 05.04.2022 по 29.11.2022 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в повному обсязі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 05.04.2022 по 29.11.2022 з урахуванням раніше виплачених сум скасувати, а справу № 620/18219/23 у цій частині направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції - Чернігівського окружного адміністративного суду.
У іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2024 у справі № 620/18219/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді	Ж.М. Мельник-Томенко І.В. Желєзний   А.В. Жук