ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/689/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 707/4900/25 Категорія: 331060000 	Суходольський О.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : 

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

секретар: Любченко Т.М.,

учасники справи: 

заявник – ОСОБА_1 ;

заінтересовані особи – Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу – представник ОСОБА_2 – адвокат Новік Владислав Ігорович, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Новіка Владислава Ігоровича на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14 січня 2026 року в справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 .
Свої вимоги заявниця мотивувала тим, що влітку 2020 року вона познайомилася з ОСОБА_3 та з жовтня 2020 року почали спільно проживати як подружжя, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувались один про одного і фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Заявниця зазначає, що вони з ОСОБА_3 орендували квартиру в м. Черкаси, а потім в травні 2021 року переїхали жити до с. Слобода Черкаського району в будинок, який належить матері заявниці ОСОБА_4 . 08.08.2025 ОСОБА_3 був призваний на військову службу по мобілізації. Протягом перебування ОСОБА_3 на військовій службі, вони з ОСОБА_1 постійно підтримували зв`язок між собою, піклувалися один про одного, спільно несли витрати з оплати комунальних послуг та оренди житла, в якому проживала заявниця, а також разом проводили весь вільний час.
27.10.2025 ОСОБА_3 зник безвісти під час виконання бойового завдання. З метою реалізації заявницею права на подачу документів та отримання відповідей з питань розшуку безвісти зниклого ОСОБА_3 , а також підтвердження належності їй пільг, що передбачені законом для членів сім`ї зниклих безвісти військовослужбовців, ОСОБА_1 була змушена звернутися до суду з даною заявою.
Заявниця зазначає, що понад 5 років поспіль вони проживали разом з ОСОБА_3 однією сім`єю та мали гарні стосунки: разом проживали та вели спільне господарство; мали спільний бюджет (спільно придбали майно, у тому числі за рахунок кредитних коштів і гасили кредитні зобов`язання); разом відпочивали; разом проводили час дозвілля в спільних компаніях друзів; були знайомі з родичами один одного та їздили до них в гості. Крім того, найближчими родичами за кровним спорідненням ОСОБА_3 є його мати ОСОБА_2 , яка визнає, що характер відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є таким, який притаманний подружжю.
Враховуючи той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали без реєстрації шлюбу, заявник змушена звернутися до суду із заявою про встановлення даного факту.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 14 січня 2026 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу заявниці ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період часу з літа 2020 року по 27 жовтня 2025 року.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що заявниця ОСОБА_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із зниклим безвісти ОСОБА_3 з літа 2020 року по 27 жовтня 2025 року, що виразилось у їх спільному проживанні за однією адресою, веденні спільного господарства та наявністю спільних доходів та витрат.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник заінтересованої особи ОСОБА_2 – адвокат Новік В.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки заінтересована особа ОСОБА_2 заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вказані заявницею обставини спільного проживання не відповідають дійсності, а докази цього не доводять, відтак факт про встановлення якого просить ОСОБА_1 не підлягає встановленню в порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.
В апеляційній скарзі зазначено, що подача ОСОБА_2 до суду заяви про розгляд справи без її участі та зазначення в ній, що вона підтверджує той факт, що її син ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в період з літа 2020 року по теперішній час, є наслідком введення ОСОБА_1 та її представником скаржницю в оману та нерозумінням значення написання цієї заяви. 
17.02.2026 на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 – адвоката Дриги Л.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
Заслухавши доповідь судді, представників заявниці та заінтересованої особи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 10.12.1996, що підтверджується відомостями з паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 01.02.2006 (а.с. 9-10). 
З 08.08.2025 ОСОБА_3 перебував на військовій службі по мобілізації, що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_3 , виданої 25.08.2025 № 2375 (а.с. 12).
Сповіщенням на зниклого безвісти № 88 від 28.10.2025 за вих. № 2498/11463, сповіщено цивільну дружину ОСОБА_1 , що її цивільний чоловік, стрілець-снайпер 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону в/ч НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 зник безвісти 27.10.2025 під час виконання бойового завдання, внаслідок скиду боєприпасу з БпЛА противника на позицію в районі с. Новоселівка Краматорського району Донецької області (а.с. 14).
Відповідно до акта обстеження від 12.11.2025, комісія в складі депутата сільської ради ОСОБА_5 , сусідів ОСОБА_6 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , провели обстеження проживаючих за адресою: АДРЕСА_4 . У ході перевірки комісія дійшла висновку, що за вказаною адресою проживають ОСОБА_4 , зареєстровані та проживають в помешканні її дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внук ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За свідченнями сусідів разом з ними проживав батько дитини ОСОБА_8 – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Акт складений зі слів ОСОБА_1 та сусідів, які підтверджують період проживання ОСОБА_3 з травня 2021 року по серпень 2025 року (а.с. 17).
Крім того, на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_3 суду заявниця надала такі докази: спільні фотозображення з ОСОБА_3 (а.с. 18-21), роздруківку з АТ КБ «ПриватБанк» за рахунком, власником якого є ОСОБА_1 , з якої вбачаються перекази грошових коштів між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 22).
У заяві про встановлення факту ОСОБА_1 зазначала, що змушена звернутися до суду з метою реалізації права на подачу документів та отримання відповідей з питань розшуку безвісти зниклого ОСОБА_3 , а також підтвердження належності їй пільг, що передбачені законом для членів сім`ї зниклих безвісти військовослужбовців.
Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Юридичні факти - це обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей регулюються Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011). Аналіз змісту положень такого закону свідчить, що він передбачає ряд прав та пільг для осіб, які є членами сім`ї військовослужбовців, які зникли безвісти.
В абзаці першому частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, у свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, у тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Установивши обставини справи, надавши оцінку долученим до матеріалів справи доказами, суд першої інстанції дійшов висновку про доведення заявницею факту її проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з літа 2020 року по 27 жовтня 2025 року, а відтак і про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .
Однак, з таким висновком колегія суддів погодитися не може, з огляду на таке.
Так, з копії паспорта ОСОБА_3 вбачається, що останній з 10.12.1996 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 10.12.1996
Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Дійсно, закон не зобов`язує особу проживати виключно за місцем реєстрації.
Разом з тим, на підтвердження проживання ОСОБА_3 за однією адресою з ОСОБА_1 , а саме по АДРЕСА_4 , заявницею був наданий лише акт обстеження від 12.11.2025. 
Однак, апеляційний суд критично оцінює вказаний доказ, оскільки такий акт складений зі слів самої заявниці та не підтверджує об`єктивно встановлених обставин спільного проживання в період з літа 2020 року до жовтня 2025 року.
Надані фотознімки не містять даних щодо часу їх створення (крім власноручних записів заявниці, що не може бути належним доказом), та з вказаних фото не є можливим встановити системність та тривалість відносин, а тому самі по собі не можуть свідчити про проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю в розумінні закону.
Виписка з банківського рахунку щодо перерахування коштів у 2024-2025 роках не є беззаперечним доказом існування сімейних відносин, спільного бюджету чи ведення спільного господарства, при цьому, зазначені обставини стосуються обмеженого періоду часу та не підтверджують наявності таких відносин упродовж усього заявленого періоду, починаючи з літа 2020 року.
Інших належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності підтверджували наявність між заявницею та ОСОБА_3 сталих сімейних відносин, спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, характерних для подружжя, матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що її заява, подана до суду першої інстанції, була підписана нею без усвідомлення її правового значення та ніби-то під впливом обману з боку заявниці, колегія суддів оцінює критично та відхиляє з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів справи, відповідна заява була подана до суду у письмовій формі, містить підпис особи, яка її подала, та долучена до матеріалів справи у встановленому процесуальному порядку. Будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення щодо скаржниці обману, введення її в оману чи інший протиправний вплив під час подання такої заяви, матеріали справи не містять, а доводи апеляційної скарги в цій частині є лише припущеннями та не підтверджені належними і допустимими доказами.
Саме по собі посилання скаржниці на нерозуміння правових значення та наслідків підписання заяви не є підставою для визнання її недопустимим доказом чи для неврахування судом, оскільки кожна особа, реалізуючи свої процесуальні права, несе ризик настання відповідних правових наслідків своїх дій.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що навіть без урахування вказаної заяви як доказу, інші надані заявницею докази не є достатніми для встановлення факту проживання однією сім`єю, що враховується судом апеляційної інстанції при перегляді рішення.
Посилання скаржниці на наявність спору про право є безпідставними, оскільки зі змісту апеляційної скарги та матеріалів справи не вбачається існування між сторонами спору щодо конкретного суб`єктивного права чи обов`язку.
Скаржниця не зазначає, яке саме її право порушене, не оспорює належність певного майна, не заявляє вимог майнового чи немайнового характеру, які підлягали б вирішенню в позовному провадженні, а фактично лише заперечує обставини спільного проживання заявниці з ОСОБА_3 .
Саме по собі заперечення проти встановлення юридичного факту не свідчить про наявність спору про право, оскільки такий спір має місце лише у випадку існування неврегульованого конфлікту щодо наявності, обсягу або способу реалізації суб`єктивного права.
За таких обставин підстави для залишення заяви без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право відсутні.
Відтак, враховуючи неналежність та недостатність наданих заявницею доказів у їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, що факт проживання заявниці та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у заявлений період не доведений.
У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції — скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви за недоведеністю заявлених вимог.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Новіка Владислава Ігоровича задовольнити частково.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14 січня 2026 року в справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , скасувати та прийняти нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 08 квітня 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко 
Л.І. Василенко
О.В. Карпенко