1	Справа № 753/18899/25  2-а/335/52/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: у складі головуючого судді - Сиротенко В.К., за участю секретаря судового засідання Кумер А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Київській області в особі Обухівського районного управління поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2026 до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя за встановленою підсудністю з Дарницького районного суду міста Києва надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 , в особі представника Гайдамаки Ю.Б., до відповідача Головного управління Національної поліції у Київській області в особі Обухівського районного управління поліції, в якій позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1860428 від 30.08.2025 про притягнення ОСОБА_1 за ст. 117 КУпАП, а провадження у справі закрити.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.08.2025 о 10 год. 26 хв. старший сержант поліції Обухівського РУП ГУ НП в Київській області Катков О.Д. вручив ОСОБА_1 постанову серії ЕГА №1860428 по справі про адміністративне правопорушення за ст. 117 КУпАП. Відповідно до змісту прийнятого поліцейським рішення, 30.08.2025 о 10 год. 25 хв. на річці Дніпро поблизу смт Козин Обухівського району Київської області ОСОБА_1 , керуючи човном «Kolibri», знаходився поблизу судоходного шляху при забороні навігації, чим порушив наказ №1132/123 Київської військової адміністрації. На думку позивача, факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 117 КУпАП, поліцейським не доведено. Враховуючи, що відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, позивач вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення – закриттю. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір, а також витрати на правничу допомогу, зазначивши, що відповідні докази на понесення витрат на правничу допомогу будуть надані відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС упродовж 5 днів після ухвалення рішення судом. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2026 справу розподілено та передано для розгляду судді Сиротенко В.К.
Ухвалою від 16.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
20.02.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява, в якій просить надіслати на його адресу копію позовної заяви з додатками, посилаючись на те, що позовна заява на адресу відповідача не надходила, відтак він позбавлений можливості скористатися своїм правом подати відзив на позовну заяву.
Листом від 26.02.2026 суд повідомив відповідача про те, що позовна заява ОСОБА_1 подана через систему «Електронний суд», відтак копія такого позову була надіслана в електронний кабінет відповідача, що підтверджується відповідною квитанцією про доставку документів. Разом з тим, Вознесенівським районним судом міста Запоріжжя було повторно направлено на адресу відповідача примірник позовної заяви з додатками в паперовому вигляді.
Судове засідання неодноразово відкладалося з метою надання можливості відповідачу подати відзив на позовну заяву.
Разом з тим, станом на 02.04.2026 відзив на позовну заяву або пояснення по суті спору від відповідача не надходили.
19.03.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про направлення позовної заяви з додатками, в якому зазначив, що позовна заява була подана 09.09.2025 до Дарницького районного суду м. Києва через підсистему «Електронний суд». Одночасно з поданням позову копія позовної заяви з доданими матеріалами була направлена відповідачу через ЄСІТС, що підтверджується квитанцією про доставку документів до електронного кабінету ГУНП в Київській області (ЄДРПОУ 40108616) від 09.09.2025. Отже, відповідач був належним чином повідомлений про подання позову ще під час розгляду справи Дарницьким районним судом м. Києва. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.10.2025 адміністративну справу передано за територіальною підсудністю до Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя. Передача справи здійснюється разом з усіма матеріалами, поданими сторонами, тому твердження відповідача про відсутність позовної заяви не може бути підставою для відкладення розгляду справи. Таким чином, передача справи за підсудністю не створює обов`язку повторного направлення позову. За викладених обставин позивач просить: 1. Відмовити у задоволенні заяви ГУНП в Київській області про направлення копії позовної заяви. 2. Визнати, що позовна заява була належним чином направлена відповідачу під час звернення до Дарницького районного суду м. Києва. 3. Вважати подане клопотання таким, що спрямоване на затягування розгляду справи. 4. доказів. 5. Розглянути справу по суті на підставі наявних у матеріалах справи Розглянути справу без участі позивача, за наявними у справі матеріалами, без виклику сторін.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що відповідачем у визначений ухвалою суду від 16.02.2026 строк відзив на позовну заяву не подано, судом у судовому засіданні 02.04.2026 розглянуто справу по суті за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, та при дотриманні норм матеріального і процесуального права, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що поліцейським Обухівського РУП ГУНП в Київській області старшим сержантом поліції Катковим О.Д. винесено постанову серії ЕТА №1860428 від 30.08.2025, в якій вказано наступне: «30.08.2025 Київська Обухівський р-н смт Козин КВХ 30.08.2025 о 10:25 год. на КВХ, а саме р. Дніпро поблизу смт Кизин гр. ОСОБА_1 , керуючи човном «Kolibri» з двигуном «Mercuri 3.3 к.с.» знаходився поблизу судоходного шляху при забороні навігації, чим порушив наказ №1132/123 Київської обласної військової адміністрації, чим порушив ст. 117 КУпАП».
Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ст. 117 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 гривень.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормою ст.280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною 1 статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати, як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до вимог ст.293 КУпАП і роз`яснень, викладених в п.7 Постанови пленуму Верховного Суду України №6 від 24.06.1988 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" зі змінами та доповненнями, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, у цьому провадженні не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення. Жодних доказів на спростування посилань позивача відповідачем не надано, правом подати відзив на позов та докази на його підтвердження відповідач не скористався.
Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Вказана правова позиція є обов`язковою для застосування судами при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.
У своєму рішенні у справі «Алене де Рібермон проти Франції» від 10.02.1995, Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п.43 (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).
Таким чином в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Тобто, працівником поліції, який діяв від імені відповідача не з`ясовано всіх обставин при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, не подано до суду доказів, які підтверджують факт вчинення правопорушення позивачем, а тому спростувати пояснення позивача немає можливості, і таким чином будь-які сумніви з приводу наявності вини особи трактуються на користь цієї особи.
Таким чином, суд дійшов переконання, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відповідачем не підтверджений належними та допустимими доказами, як і правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 117 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст.248,280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.
Встановлені судом обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п. 1, 3 ч. 3ст. 2 КАС України, оскільки обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача ним виконані вимоги ст. 268 КУпАП, у зв`язку з чим дійшов висновку, що оскаржувана постанова поліцейським прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов переконання, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.117 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн, винесена поліцейським, підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю 
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Тому належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Київській області в особі Обухівського районного управління поліції на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 484,48 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 6, 19, 62 Конституції України, ст.ст. 1, 7, 9, 33, ч.1 ст. 121-3, 222, 245, 247, 251, 287 КУпАП, ст.ст. 2, 20, 72, 77, 90, 132, 139, 229, 286 КАС України, ЗУ «Про національну поліцію», суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Київській області в особі Обухівського районного управління поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1860428 від 30.08.2025 про притягнення ОСОБА_1 за ст. 117 КУпАП – скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Київській області в особі Обухівського районного управління поліції (код ЄДРПОУ 40108646, адреса: м. Обухів, Київська обл., вул. Київська, буд. 22)на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складено 14.04.2026.

Суддя         В.К. Сиротенко