Справа № 446/2465/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2026року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської областів складі:
головуючого - судді Костюк У. І.
за участі:
позивача    ОСОБА_1 
представник позивача    ОСОБА_2 
представника відповідача Вергун О.Р.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка-Бузька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековей вейст менеджмент" про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення стягнення заробітної плати за період вимушеного прогулу,-
в с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
Позивач ОСОБА_3 22.10.2025 звернувся в суд із позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ ТОВ «Ековей Вейст Менеджент» № 136 /к/тр від 12 вересня 2025 року «Про звільнення ОСОБА_4 »; та поновити на роботі на посаді експедитора ТОВ «Ековей Вейст Менеджмент» з дня незаконного звільнення 12.09.2025.
Процесуальні дії у судовій справі
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у Камянка-Бузькому районному судді Львівської області від 22.10.2025 визначено склад суду: головуючий суддя Костюк У.І.
Ухвалою від 22.10.2025 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник відповідача адвокат Вергун О.Р. 03.11.2025 подав відзив на позовну заяву.
Від представника позивача адвокат Білик Р.О. 02.01.2026 надійшла відповідь на відзив.
13.01.2026 від представника позивача адвокат Білик Р.О. надійшла заява про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом.
13.01.2026 представником відповідача подано заперечення на клопотання.
Аргументи учасників справи
Позивач ОСОБА_3 обґрунтовує позовні вимоги такими обставинами. Наказом виконавчого директора ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент» В.Деркача № 136/к/тр від 12.09.2025 (далі Наказ) звільнено його з посади експедитора з 15 вересня 2025 року на підставі п.7 ст.40 КЗпП України. Підставою Наказу зазначено «Доповідна записка менеджера з персоналу Ольги Хоми від 09.09.2025 та акт про перебування працівника на роботі в нетверезому стані від 09.09.2025». Вважає вказаний Наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з таких підстав. 09.07.202024 він був прийнятий на роботу у ТОВ «Ековей Вейст Менеджмент» на посаду експедитора згідно наказу від 08.07.2024 № 112. ОСОБА_3 відмовився від ознайомлення із наказом про його звільнення у зв"язку з появою в нетверезому стані. 09.09.2025 він не перебував на робочому місці у нетверезому стані,оскільки в цей день не працював а згодою із працівниками офісу ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент» перебував у відпустці. Зазначив про те, що він працював на посаді експедитора та його місцем праці була база яка знаходиться в с. Гамаліївка. Саме туди він приїжджає зранку, переодягається і на протязі робочого часу, який може тривати біля 24 годин він виконує роботи по забору сміття. Саме це і є його місце праці. Натомість офіс компанії ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент» знаходиться по вул. Б.Хмельницького у м. Львові та туди він приходив для вирішення кадрових питань. 09.09.2025 він не перебував на робочому місці та близько 16.00 прибув в офіс компанії для того щоб йому допомогли із телефоном який не працював. Вказав про те, що не заперечує що перед цим вживав алкоголь, однак не перебував саме на робочому місці в стані алкогольного спяніння , оскільки в цей день не працював. Вказав про те, що він погодив відпустку напередодні із працівниками офісу, оскільки у нього викрали гроші та він писав заяву в поліцію . З огляду на наведене, вважає, що звільнення його на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним. З огляду на зазначені обставини, вважає, що оспорюваний наказ про звільнення є таким, що не відповідає вимогам трудового законодавства, а відтак підлягає скасуванню як через відсутність підстав для звільнення, так і через порушення процедури. Також вважає, що у відповідності до норм ч.1 та ч. 2 ст.235 КЗпП України, на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековей вейст менеджмент» Вергун О.Р. у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на таке ТзОВ ««Ековей вейст менеджмент» з приводу заявлених позовних вимог ОСОБА_3 , повністю заперечує такі. Зокрема, ОСОБА_3 було прийнято на посаду екпедитора з 09.07.2025.Упродовж вказаного періоду позивач не притягувався до дисциплінарної відповідальності та виконував покладені на нього обов"язки трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Еквей Вейст Сенеджемнт». Однак 09.09.2025 у свій робочий день позивач з"явився на роботі у нетверезому стані, що підтверджується доповідною запискою менеджера з персоналу ОСОБА_5 , актом №2 від 09.09.2025 про появу на роботі ОСОБА_4 у нетверезому стані та Наказом № 136/к/тр від 12.09.2025 про звільнення ОСОБА_4 , актом №4 від 15.09.2025 про відмову ОСОБА_4 ознайомитись з наказом про звільнення за п. 7 ст. 40 КзпП України, відповідю за вих. №37 від 30.10.2025 на адвокатський запит до ПАТ «Бізнес Центр» «Підзамче» щодо подій, які відбулись 09.09.2025 у приміщенні БЦ «Лемберг» та відповіддю за вих № 350133-2025 від 30.10.2025 на адвокатський запит до Львівського районного управління пліції № 1 щодо виклику наряду поліції охорони до БЦ «Лемберг» для реагуванні на ОСОБА_6 , який перебуває у нетверезому стані за місцезнаходженням офісу ТОВ «Ековей Вейст Менеджмент» та відеозаписом з приміщення БЦ «Лемберг». Посада експедитора передбачає виконання фізично складних трудових обов"язків повязаних із завантаженням та переміщенням громіздких та важких контейнерів з побутовими відходамита операцій із гідравлічними механізмами, а тому поява позивача на робочому місці є абсолютно неприпустимим а тому було прийнято рішення про звільнення позивача за п.7 ст. 40 КЗпП України з 15.09.2025. Зазначив, що позивач в свій рробочий день зявився на роботі у нетверезому стані. Йому було запропоновано пройти медичний огляд у Львівському оласному державному клінічному наркологічному диспансері на предмет перебування у нетверезому стані, однак позивач відмовився. Крім цього оскільки позивач поводив себе агресивно та висловлювався нецензурною лайкою озороною БЦ «Лемберг» було викликано поліцію та щодо позивача складено адміністративий протокол за ст. 173 КУпАП. Вказав про те, що перебування позивача у нетверезому стані підтверджено належними доказами крім цього відмова працівника від огляду не позбавляє права звільняти його за п.7 ст. 40 КЗпП України. У з"вязку з такою відмовою позивача пройти медичний огляд було складено акт про відмову від проходження медичного огляду. Вітак звільнення позивача за п.7 ст. 40 КЗпП України відповідає порядку та правовим підставам, а відтак пзовні вимоги є безпідставними та такими що до задоволення не підлягають.
У відповіді на відзив представника відповідача представник позивача ОСОБА_2 зазначив таке. Представник відповідача намагається ввести суд в оману, допускаючи підміну таких понять, «як перебування на робочому місці», однак позивач 09.09.2025 не перебував на робочому місці а перебував в офісі ТОВ «Ековей Вейст Менеджемнт» у вільний від роботи час, оскільки в цей день перебував у відпустці. Щодо долученого акту №3 від 09.09.2025 то такий документ містить інформацію про появу в офісі компанії «Ековей Вейст Менеджент» 09.09.2025 о 16.00 годині ОСОБА_3 з онаками сильного алкогольного спяніння. Даний документ не містить інформації про наявність робочого м ісця ОСОБА_3 в офісі компанії та не відповідає наданій ГУ Національної поліції у Львівській області про надходження заяви від громадянина ОСОБА_7 з проханням прийняти міри до невідомої особи чоловічої статті яка 09.09.2025 зайшла в бізнес центр по АДРЕСА_1 у нетверезому стані. Відтак просила не приймати до уваги відзив та задоволити позвні вимоги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник адвокат Білик Р.О. позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити. Надали пояснення, які відповідають змісту позовної заяви та відповіді на відзив. 
В судовому засіданні представник відповідача Вергун О.Р. надав пояснення, які відповідають змісту поданого ним відзиву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_3 09.07.2024 відповідно до наказу № 112-к був прийнятий на роботу у ТОВ «Ековей Вейст Менеджент`на посаду експедитора. (а.с. 35 копія наказу).
Правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Ековей Вейст Менеджент» ,зокрема п.2.7. визначено що до початку роботи на вимогу ст. 29 КЗпП роботодавець зобовязується в узгоджений із працівником спосіб проінформувати працівника про –місце роботи( інформація про роботадавця, у тому числі його місцезнаходення, трудову функцію,яку зобовязаний виконувати працівник( посада та перелік трудових обовязків) дату початку виконання роботи; -визначене робоче місце,забезпечення необхідними для роботи засобами; -права та обовязки, умови праці, тощо. (.с.36-37)
09.09.2025 в приміщенні офісу ТОВ «Ековей Вейст Менеджент» за адресою вул.Б.Хмельницького,176 у м.Львові було складено акт про появу ОСОБА_3 під час робочого дня 09.09.2025 о 16.00 год. в офісі компанії із ознакамми сильного алкогольного сп"яніння. ОСОБА_8 відмовився надати письмове пояснення щодо причини перебування під час роботи у нетверезому стані. Акт складено в присутності ОСОБА_9 (а.с.30)
09.09.2025 в приміщенні офісу ТОВ «Ековей Вейст Менеджент» за адресою АДРЕСА_1 було складено акт про відмову ОСОБА_4 від проходження медичного огляду. Зокрема, виконавчий директор ОСОБА_10 менеджер з персоналу ОСОБА_11 та менеджер з логістики ОСОБА_12 склади цей акт про те, що 09.09.2025 о 16.00 виявлено ознаки, що вказують на можливий стан алкогольного спяніння працівника ОСОБА_3 .. ОСОБА_13 було запропоновано пройти медичний огляд, однак ОСОБА_14 відмовився. Цей акт складено в присутності свідків,які підтверджують факт відмови працівника від проходження медичного огляду. Працівнику було наголошено про наслідки відмови, які можуть включати дисциплінарну відповідальнсіть (догана,звільнення). Акт складено в присутності ОСОБА_4 (а.с.29)
Наказом №136-к від 12.09.2025 ОСОБА_14 був звільнений за п.7 ст. 40 КЗпП з посади експедитора 15 вересня 2025 за появу на роботі у нетверезому стані.(а.с.34).
15.09.025 складено акт про відмову ОСОБА_4 ознайомитись із наказом про звільнення за п.7 ст. 40 КЗпП. (а.с.28).
Відповідно до інформації наданої на адвокатський запит предстаником Бізнес Центр «Лемберг» ОСОБА_15 , 09.09.2025 охороною бізнес-центру «Лемберг» було здіснено виклик в управління поліції охорони у звязку із конфліктною ситуацією,що виникла в приміщенні бізнес-центру «Лемберг» за адресою: м. Львів вул. Б.Хмельницького, 176 Згідно із інформацією охорони бізнес-центру, причиною звернення стало некоректне поводження громадяина ОСОБА_3 який за словами очевидців, перебував у стані,що мав ознаки алкогольного спяніння,висловлювався нецензурно та поводив себе агресивно щодо працівників бізнес-центу. Громадянин ОСОБА_3 неодноразово з"являвся в бізнес-центрі за свідченнями охорони, для вирішення трудових питань з роботодавцем ТОВ «Ековей Вейст Менеджмент» однак не можемо достовірно констатувати факт щодо його фізичного стану. Після прибуття наряду реагування громадянина ОСОБА_3 було виведено з будівлі бізнес-центру. (а.с.31).
Згідно із копією табелю обліку робочого часу ОСОБА_3 з 01.09.2025 по 30.09.2025 відпрацьовано 11 днів ,88 годин та 09.09.2025, 10.09.2025,11.09.2025,12.09.2025 та 15.09.2025 ОСОБА_3 перебував на роботі. (а.с.42)
Згідно із довідки від 06.01.2026 виданої ТОВ «Ековей Вейст Менеджмент» сума доходу ОСОБА_3 за два останні місяці за період з 01 липня 2025 по 30 серпня 2025 скадає 61 427,20 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_3 зазначає, що при його звільненні на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України, відповідач не дотримався вимог трудового законодавства.
Таким чином, спір у даній справі стосується обґрунтованості винесення наказу виконавчого директора ОСОБА_16 про звільнення ОСОБА_4 за п.7 ст. 40 КЗпП, наслідком скасування якого є поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
2.Мотивувальна частина
Позиція суду
Згідно з частиною третьоюстатті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до положень частини першоїстатті 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зістаттею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно зістаттею 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно достатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першоюстатті 8 Конституції Українипередбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина першастатті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованихКонституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже,стаття 15 ЦК Українивизначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей12,81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із 1ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Відповідно достатті 43 Конституції Україникожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений устатті 5-1 КЗпП Україниправовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
За правилами ст.4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.
Частиною другоюстатті 2 КЗпП Українипередбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації (частина першастатті 21 КЗпП України).
Відповідно до пункту 4 частини першоїстатті 36 КЗпП Українипідставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 40 КЗпП Українипідставою для звільнення особи є поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп?яніння.
Таким чином, власник може розірвати трудовий договір у разі появи працівника на роботі у нетверезому стані. Підставою для звільнення працівника є сам факт появи на робочому місці і у робочий час у нетверезому стані. Такий факт може встановлюватися не лише спеціальним обстеженням з використанням відповідних технічних засобів, а й будь-якими іншими доказами, допустимими з точки зору процесуального права. Між тим, обов?язок доведення факту появи працівника на роботі у нетверезому стані лежить на власнику.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 6 листопада 1992 року роз?яснив судам, що звільнення на підставі пункту 7 частини 1 статті 40 КЗпП України є дисциплінарним звільненням, тому воно повинно проводитись з додержанням правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.
Одночасно Пленум звернув увагу судів на те, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп?яніння в будь-який час робочого дня, незалежне від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов?язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановленої його загальної тривалості вважається робочим.
Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп?яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (стаття 27 ЦПК України), яким суд має дати відповідну оцінку (пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 9 листопада 1992 pоку).
Звільнення за появу на роботі в стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп?яніння застосовується до працівника незалежно від того, чи притягався він раніше до дисциплінарної відповідальності та чи вживались до нього заходи громадського стягнення. Власник або уповноважений ним орган вправі звільнити працівника за цією підставою і при одноразовому порушенні трудової дисципліни, дотримуючись при цьому порядку і строків накладення дисциплінарних стягнень.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
За правилами частини другоїстатті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженимПостановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
Вимушеним прогулом у розумінністатті 235 КЗпП Україниє період часу, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин, який триває з дня звільнення працівника до дня винесення рішення суду про поновлення його на роботі.
Абзацом 4 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.
Відповідно до п.5 вказаного Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).
Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами про оплату праці» від 24.12.1999 № 3, при визначенні сум, що підлягають стягненню по оплаті праці, у тому числі середньому заробітку, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.
Висновки суду
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов такого висновку.
Як зазначено у наказі №136-к від 12.09.2025 виданого виконавчим дтректором ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент» В.Деркачом ОСОБА_14 був звільнений за п.7 ст. 40 КЗпП з посади експедитора 15 вересня 2025 за появу на роботі у нетверезому стані.
На підтвердження правомірності оскаржуваного наказу про звільнення з роботи позивача, представником відповідача надано, доповідну записку менеджера з персоналу ТОВ «Ековей Вейст Менеджмент» О.Хоми від 09.09.2025 16.30, акт № від 09.09.2025 «Про відмову В.Поліщукавід проходження медичного огляду», акт № 3 від 09.09.2025 «Про появу на роботі В.Поліщука в нетвкерезому стані», відповідь із ПАТ «Бізнес Центр Лемберг» та відеозапис події, відповідь начальнику ЛРУ П №1 ГУ НП у Львівській області від 30.10.202025, акт №4 від 15.09.2025 «Про відмову В.Поліщука ознайомитись з наказом про звільнення за п.7 ст. 40 КЗпП України».
Разом з тим, із доповідної записки написаної менеджером з персоналу ТОВ «Ековей Вейст Менеджмент» О.Хоми вбачається, що 09.09.2025 о 16.00 год. ОСОБА_14 зявився в офісі компанії «Ековей Вейст Менеджмент» під час робочого дня в стані алкгольного спяніння.
В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_14 працював експедитором у ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент» з 09.07.2024. При прийнятті на роботу згідно до «Правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Ековей Вейст Менеджент» ОСОБА_9 було ознайомлено із визначеним робочим місцем. Зокрема ОСОБА_14 зранку прибував в с.Гамаліївка Львівського району Львівської області, де у нього була облаштовано робоче місце, зберігались особисті речі після чого він безпосередньо приступав до виконання своїх обов"язків щодо забору і вивезеня сміття. Після закінчення свого робочого дня він повертався у с.Гамаліївка, переодягався та завершував робочий день.
Разом з тим офіс компанії ТзОВ «Ековей вейст Менеджмент» знаходиться за адресою вул. Богдана Хмельницького 176 м.Львів.
В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_17 09.09.2025 близько 16.00 перебував у нетверезому стані в офісі компанії ТзОВ «Ековей вейст Менеджмент» за адресою вул. Богдана Хмельницького 176 м.Львів. Це зокрема підтверджується як поданими документами так я поясненнями учасників справи.
Крім цього, в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_17 09.09.2025 не приступив до роботи та не виконував своїх функціональних обов"язків а лише близько 16.00 год. прибув в офіс команії для вирішення своїх кадрових питань.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_14 вказав, що 09.09.2025 він не працював, оскільки у нього виникли особисті обставини та за погодженням із працівниками офісу повинен був перебувати у відпустці. На думку суду таке пояснення позивача знайшло своє піцдтвердження в ході розгляду справи, оскільки встановлено, що 09.09.2025 ОСОБА_14 зранку не приступив до виконання своїх безпосередніх обовязків експедитора а лише близько 16.00 09.09.2025 прибув у офіс компанії. 
Згідно долучених представником відповідачем письмових доказів, актів та доповідної записки видно, що ОСОБА_14 прибув саме в офіс комапанії що на думку суду не є тотожним із робочим місцем позивача.
Крім цього в ході розгляду справи встановлено, що 09.09.2025 близько 16.00 ОСОБА_14 прибув у нетверезомсу стані в будівлю бізнес центру «Лемберг», де знаходиться офіс компанії ТзОВ «Ековей вейст менеджмент» для вирішення кадрових питань. За вказаним фактом щодо ОСОБА_9 було складено адміністративний протокол за ст. 173 КУпАП.
Статтею 29 Кодексу законів про працю передбачено обов"язок власника або уповноваженогно ним органу проінстуктувати працівника і визначити йому робоче місце.
КЗпП не містить ані визначення місця роботи, ані визначення робочого місця. Місцезнаходженням юридичної особи є фактичне ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться керування діяльністю юридичної особи(переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку (ст. 93 Цивільного кодексу України)
Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що робочим місцем позивача, як експедитора ТзОВ «Ековей вейст менеджмент» було с. Гамаліївка Львівського району Львівської області. Саме там знаходилось його визначене робоче місце, яке при прийнятті його на роботу, згідно Правил внутрішнього трудового розпорядуц ТОВ «Ековей вейст Менеджмент» було визначено йому роботодавцем.
Представником відповідача ОСОБА_18 як доказ перебування ОСОБА_19 09.09.2025 на робочому місці долучено копію табелю згідно якого в цей день,тобто 09.09.2025 ОСОБА_17 працював 8 годин. Однак, дана обставина спростована в ході розгляду справи, оскільки встанолено, що 09.09.2025 ОСОБА_14 до роботи не приступив та лише близько 16.00 год. прибув в офіс компанії.
З огляду на наведене вище, звільнення позивача ОСОБА_9 з роботи відбулося з порушенням норм трудового законодавства, оскільки в ході розгляду справи не було встановлено, що 09.09.2025 ОСОБА_17 перебував на робочому місці у нетверезому стані.
Окрім цього, на підставі ч.2 ст.235 КЗпП та у зв`язку з поновленням позивача на роботі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в з враховуванням поданої представником позивача ОСОБА_2 12.01.2026 заяви за період з 12.09.2025 по 12.01.2026.
Як встановлено в ході розгляду справи, позивача ОСОБА_3 було звільнено з роботи 12.09.2025 відтак останній перебував у вимушеному прогулі з 12.09.2025. 12.01.2026 представником позивача адвокаиом Білик Р.О. подано заяву про збільшення позовних вимог згідно якої вони просила стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 96 918,47 грн. за період з 12.09.2025 по 12.01.2026.
Вказаний розмір середньоденної заробітної плати позивача ОСОБА_3 учасниками справи не оспорено та не спростовано, відтак такий розмір прийнято до уваги при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Із урахуванням вищенаведеного, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 96 918 грн 47 коп., з розрахунку: 71 (кількість робочих днів) х 1365,05 грн (середньоденний розмір заробітної плати), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно дост.430 ЦПК Українисуд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць та у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.
Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до змістуст. 235 КЗпП України,ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», негайне виконання рішення суду означає обов`язок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі й фактично допустити його до виконання попередніх обов`язків.
Розподіл судових витрат.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до такого висновку.
Позивач на підставі п.1 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору за вимогами стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та поновлення на роботі.
Відповідно до положень ч.2ст.4 Закону України «Про судовий збір», встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою повинен бути сплачений судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно дост.141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що за вимогами про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та поновлення на роботі позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача Товариства з обмеженою відповідальнсітю «Екорвей вейст менелжмент" в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2,10, 12, 14, 81, 89, 141,258, 259,263-265 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
позовні вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековей вейст менеджмент" про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення стягнення заробітної плати за період вимушеного прогулу- задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековей вейст менеджмент" № 136/к/тр від 12.09.2025 "Про звільнення ОСОБА_3 "
Поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді експедитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековей вейст менеджмент" з 12.09.2025.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековей вейст менеджмент" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 96 918,47 грн. за період з 12 вересня 2025 по 12 січня 2026.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековей вейст менеджмент" на користь держави 1211, 20 грн. судового збору.
Рішення суду в частині поновлення на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ековей вейст менеджмент" ЄДРПОУ 33951598 вул. Б. Хмельницького,176, м. Львів.
  Повний текст ріщення складено 11.02.2026.

Суддя Костюк У.І.