ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/5316/24 пров. № А/857/26599/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,
суддів: Затолочного В.С., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року у справі № 300/5316/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення,
суддя у І інстанції – Кафарський В.В.,
час ухвалення рішення - не зазначено,
місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Мигаль Х.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач), звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації (далі – відповідач) про:
визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації №1464716332-2024-1 від 10.01.2024, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям;
зобов`язання Управління соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації призначити та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї з грудня 2023 року на підставі звернення від 21.12.2023.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21.12.2023 ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї ОСОБА_1 . Через два місяці з дня звернення, у відповідь на адвокатський запит її представника, позивач дізналась про відмову у призначенні їй соціальної допомоги згідно рішення №1464716332-2024-1 від 10.01.2024, згідно з яким підставою для відмови у призначенні допомоги є наявність у власності сім`ї другої квартири/будинку. При цьому, за доводами представника позивача, факт того, що сім`я ОСОБА_1 є малозабезпеченою, відповідачем не заперечувався. Зазначено, що тривалий час сім`я отримувала соціальну допомогу як малозабезпечена та, керуючись п. 2 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №250 від 24.02.2003, ОСОБА_1 кожні пів року зверталась до Управління для призначення (фактично, продовження) виплати соціальної допомоги. Представник позивача відмічає, що висновки відповідача про наявність у власності сім`ї двох житлових будинків є помилковими, зробленими Управлінням усупереч вимогам п. 20 Порядку №250. Також зазначає, що відповідач не заперечував, що приміщення непридатне для постійного проживання, втім, все одно відмовив у призначенні допомоги, оскільки в Акті обстеження не зазначено обсягу заподіяної будинку шкоди. Представник позивача наголошує, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки суперечить вимогам Порядку №250, обмежує сім`ю позивача в праві на допомогу з боку держави, є таким, що прийнято відповідачем без дотримання процедурних вимог. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила позивач, яка вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що висновки відповідача про наявність у власності сім`ї двох житлових будинків є помилковими, зробленими Управлінням усупереч вимогам п. 20 Порядку №250. Також зазначає, що відповідач не заперечував, що приміщення непридатне для постійного проживання, втім, все одно відмовив у призначенні допомоги, оскільки в Акті обстеження не зазначено обсягу заподіяної будинку шкоди. Позивач наголошує, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки суперечить вимогам Порядку №250, обмежує сім`ю позивача в праві на допомогу з боку держави, є таким, що прийнято відповідачем без дотримання процедурних вимог.
У відповідь на подану апеляційну скаргу відповідач подав відзив, в якому заперечує проти вимог скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні вимог апелянта, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Частиною 1 статті 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації із заявою від 21.12.2023 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї ОСОБА_1 .
До заяви позивач долучила Акт обстеження №2655 від 19.12.2023 технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири), згідно якого об`єктом обстеження є житлове приміщення (літня кухня) №57, площею 6x4 м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 70-71) та декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів державної соціальної допомоги від 21.12.2023 (а.с. 148-149).
10.01.2024 відповідачем прийнято рішення №1464716332-2024-1 від 10.01.2024, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. У рішенні зазначено, що заявник не має права на державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, оскільки у власності сім`ї є друга квартира/будинок (а.с. 27).
Вважаючи оскаржене рішення відповідача протиправними, представник позивача звернулася до суду із вказаним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у власності сім`ї ОСОБА_1 є два житлові будинки, в тому числі і будинок АДРЕСА_1 , а тому відповідач, приймаючи спірне рішення згідно вимог підпункту 3 пункту 10 Порядку №250, діяв правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Згідно із положеннями ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Реалізація конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям врегульована Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» від 01.06.2000 № 1768-III (далі - Закон № 1768-III).
Відповідно до ст. 1 Закону №1768-III державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї. Право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім`ї, які постійно проживають на території України (ст. 3 Закону №1768-III). При цьому, малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний дохід нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї (ст. 1 Закону №1768-III).
Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 4 Закону № 1768-III заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1768-III розмір державної соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та її середньомісячним сукупним доходом.
Середньомісячний сукупний дохід сім`ї - обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів сім`ї, одержаний ними протягом шести місяців, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абз. 7 ст. 1 Закону №1768-III).
Прожитковий мінімум для сім`ї - визначена для кожної сім`ї залежно від її складу сума прожиткових мінімумів, розрахованих та затверджених відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №1768-III державна соціальна допомога призначається на шість місяців.
Відповідно до ст. 4 Закону №1768-III призначення і виплата державної соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем проживання уповноваженого представника сім`ї.
Порядок призначення, умови виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно із цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім`ям державної соціальної допомоги визначено Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250 (далі - Порядок № 250).
Відповідно до п. 5 Порядку №250 для призначення державної соціальної допомоги уповноважений представник малозабезпеченої сім`ї, особа якого посвідчується паспортом громадянина України або іншим документом, що підтверджує право на постійне проживання в Україні (для іноземця та особи без громадянства), подає такі документи:
- заяву, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики;
- декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - декларація);
- довідку про доходи у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня в ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо та згідно із законодавством не може бути отримана за відповідним запитом органу соціального захисту населення. У разі неможливості підтвердження таких доходів довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру;
- довідку встановленої форми про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (за наявності).
Інформація про склад малозабезпеченої сім`ї заявника зазначається в декларації. Якщо заявник вже отримує будь-який із видів державної допомоги, які призначаються органами соціального захисту населення, відомості про розмір допомоги враховуються цим органом без необхідності її декларування.
Згідно приписів п. 10 Порядку №250, державна соціальна допомога не призначається, якщо:
1) у складі сім`ї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, передбачених у пункті 11 цього Порядку).
2) особи, які входять до складу малозабезпеченої сім`ї, протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням державної соціальної допомоги здійснили купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку або оплатили (одноразово) будь-які послуги (крім медичних, освітніх та житлово-комунальних згідно із соціальною нормою житла та соціальними нормативами житлово-комунального обслуговування) на суму, яка на дату купівлі, оплати перевищує 50 тис. гривень;
3) у власності малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок), крім житла, яке розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, у населених пунктах на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, та у населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, або житла, непридатного для проживання, що підтверджено актом обстеження технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири), за формою згідно з додатком до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505;
4) у власності малозабезпеченої сім`ї є більше ніж один автомобіль, транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації, з дати випуску якого минуло менше ніж 15 років (крім мопеда і причепа).
Згідно з п. 20 Порядку №250 державна соціальна допомога призначається з місяця звернення за нею, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи. Якщо до заяви не додано всіх необхідних документів, орган соціального захисту населення повідомляє уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї про те, які документи у місячний строк потрібно подати додатково.
Орган соціального захисту населення інформує уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про прийняття документів із зазначенням дати їх прийняття, а також документів, які необхідно у місячний строк подати додатково (шляхом надання/надсилання йому повідомлення у паперовому або електронному вигляді (за наявності електронної пошти).
Відповідно до п. 21 Порядку №250 рішення про призначення державної соціальної допомоги або про відмову в її призначенні приймається органом соціального захисту населення протягом 10 календарних днів з дня подання заяви і надсилається наступного дня після його прийняття уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї.
У разі прийняття рішення про відмову в призначенні державної соціальної допомоги орган соціального захисту населення інформує про це уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї із зазначенням підстав для відмови та порядку оскарження рішення (з врученням відповідного повідомлення під особистий підпис).
Рішення органу соціального захисту населення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її призначенні може бути оскаржено заявником в органі виконавчої влади вищого рівня або в суді.
Як встановлено судом першої інстанції, до управління соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації 05 січня 2024 року надійшов пакет документів щодо призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям ОСОБА_1 (звернення від 21.12.2023р.).
В ході розгляду звернення встановлено, що у власності сім`ї ОСОБА_1 є два житлові будинки, про що свідчать відомості, вказані заявницею в розділі III декларації про доходи та майновий стан. Також до пакету документів додано Акт обстеження №2655 від 19.12.2023 технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири), згідно якого об`єктом обстеження є житлове приміщення (літня кухня) №57, площею 6x4 м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 70-71), вказаний заявницею в декларації, як не придатний для проживання. В даному Акті не вказано обсяг заподіяної шкоди будинку, а у Висновку за результатами обстеження встановлено, що дане приміщення не придатне для постійного проживання в осінньо-зимовий період.
10.01.2024 відповідачем прийнято рішення №1464716332-2024-1 від 10.01.2024, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. У рішенні зазначено, що заявник не має права на державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, оскільки у власності сім`ї є друга квартира/будинок.
Аналіз вищенаведеного законодавства дає підстави дійти висновку, що у випадку наявності у сім`ї другої квартири (будинку), уповноваженим органом має бути відмовлено у призначенні відповідної допомоги.
При цьому, винятком, згідно підпункту 3 пункту 10 Порядку №250 є випадки, зокрема, коли: у заявника другий будинок/квартира у зв`язку із військовою агресією російської федерації, розташовані в населених пунктах, зазначених у переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією або ж у випадку, коли таке житло знищене/непридатне для проживання внаслідок бойових дій; чи за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту знищення/пошкодження житлового приміщення (квартири, будинку).
В даному випадку суд встановив, що будинок АДРЕСА_2 не знаходиться в населеному пункті, зазначеному у переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.
Окрім цього, суд вважає, що матеріалами справи не підтверджено факт знищення/пошкодження такого будинку, що передбачено згаданим підпунктом 3 пункту 10 Порядку №250. Так, у наявному у матеріалах справи Акті обстеження №2655 від 19.12.2023 в графі «обсяг заподіяної шкоди» відсутня будь-яка інформація щодо заподіяної шкоди будинку, а в графі встановлених пошкоджень не зазначено такі пошкодження, натомість зазначено про ціль використання такого приміщення. Підтвердженням відсутності пошкоджень чи руйнувань є також наявні в матеріалах фото цього будинку, долученими представником позивача.
Водночас, суд відхиляє доводи позивача стосовно непридатності згаданого будинку, оскільки згідно ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні, в тому числі і для тимчасового проживання в них.
Вказана норма щодо визначення житла узгоджується із висновками акту №2655 від 19.12.2023, оскільки такі не заперечують, що будинок АДРЕСА_1 придатний до проживання у весняний та літній період.
Окрім того, у вказаному акті неодноразово зафіксовано, що такий будинок АДРЕСА_1 є житловим приміщенням. Так, сама назва акту свідчить про те, що обстеження здійснювалось стосовно житлового приміщення. Також у акті 1) в графі, де зазначений об`єкт обстеження, вказано «житлове приміщення (літня кухня) розміром 4х6 м»; 2) в графі, в якій вказана мета визначення технічного стану, підкреслено слова «житловому приміщенні»; 3) в графі про користування також підкреслено слова «житловим приміщенням».

У розрізі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку у власності сім`ї ОСОБА_1 є два житлові будинки, а тому відповідач, приймаючи спірне рішення згідно вимог підпункту 3 пункту 10 Порядку №250, діяв правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства.

Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.

Інших доводів на підтвердження неправомірності дій відповідача позивач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року у справі № 300/5316/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	В. С. Затолочний