КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/319/2026
справа №363/1347/23

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Верланова С.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Гордейчуком Віталієм Вікторовичем, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Свєтушкіної Д.А.,
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У березні 2023 року AT КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 336 469,59 гривень заборгованості за кредитним договором.
Вимоги обґрунтовує тим, що 03 січня 2019 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником анкети-заяви, відповідно до якої останній приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодився, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами становить договір про надання банківських послуг.
Відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, що додається до позову.
У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт спожитого кредиту від 15 квітня 2019 року, отримав картку типу преміальна картка World Elite, кредитний ліміт до 400 000,00 гривень.
Інформація щодо встановлення та зміни розміру кредитного ліміту підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 09 лютого 2023 року заборгованість становить 336 469,59 гривень, що складається із:
- 316 379,52 гривень - заборгованість за кредитом;
- 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками;
- 20 090,07 гривень - заборгованість за простроченими відсотками.
З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за договором №б/н від 03 січня 2019 року, в розмірі 255 674,99 гривень (255 674,99 гривень - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 255 674,99 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту), а також понесені позивачем судові витрати.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості у розмірі 255 674,99 гривні.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму сплаченого судового збору у розмірі 3 835,12 гривень.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції установив, що між сторонами виникли кредитні правовідносини. Відповідач фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку позивачу не повернув, відтак позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд.
Суд вказав, що наявність у відповідача заборгованості у розмірі 255 674,99 грн підтверджується, окрім іншого, долученою представником відповідача до відзиву довідкою АТ КБ «ПриватБанк».
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, підписану адвокатом Гордейчуком В.В.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що з моменту звернення до суду позивач самостійно здійснював списання заборгованості з картки відповідача на загальну суму 96 967,40 гривень, у зв`язку із чим станом на день ухвалення у справі рішення сума заборгованості відповідача склала 219 392,22 гривень.
Звертає увагу, що позивачем всупереч пункту 18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України зараховано платежі за січень та лютий 2023 року в рахунок погашення заборгованості по штрафу, хоча такий штраф підлягав списанню.
Зазначає, що із доказів, доданих до позовної заяви, убачається, що штраф у розмірі 20 090,07 гривень нараховано після 24 лютого 2022 року, тобто після введення в дію правового режиму воєнного стану в Україні.
Стверджує, що позивач ввів суд в оману, а суд першої інстанції, не дослідивши вимоги матеріального права, неправомірно стягнув суму боргу у розмірі 36 282,77 гривень (255 674,99 гривень - 219 392,22 гривень = 36 282,77 гривень).
Відтак, скаржник уважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 36 282,77 гривень є незаконним.
Всупереч частині 3 статті 2 ЦПК України суд першої інстанції розглянув справу по суті за відсутності відповідача чи його представника. Оскаржуване рішення ґрунтується виключно на доводах позивача.
Судом першої інстанції проігноровано доводи сторони відповідача щодо порушення позивачем вимог чинного законодавства України при нарахуванні першочергового боргу з нарахування штрафних санкцій і самовільного списання коштів в рахунок штрафних санкцій.
Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року в частині стягнення суми боргу у розмірі 36 282,77 гривень скасувати.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
30 вересня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив АТ КБ "ПРИВАТ БАНК" на апеляційну скаргу.
Зазначає, що по суті заявлених вимог стороною відповідача не наведено жодного спростування позовних вимог.
Вказує, що із розрахунку заборгованості убачається, сума 20 090,07 гривень це не штраф, як помилково стверджує скаржник, а прострочені відсотки, що були складовою обов`язкових до сплати щомісячних платежів та щодо нарахування яких відсутні будь-які законодавчі застереження.
Мотивуючи наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
5. Позиція учасників справи.
Відповідач у справі - особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 у судові засідання 02 грудня 2024 року, 19 лютого 2025 року, 14 травня 2025 року, 09 липня 2025 року, 24 вересня 2025 року, 18 лютого 2026 року не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі. Причини неявки не повідомляв.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 липня 2025 року задоволено клопотання представниці АТ КБ "ПРИВАТБАНК" - адвоката Деркач О.Р. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції 18 лютого 2026 року представницею АТ КБ "ПРИВАТБАНК" - адвокатом Деркач О.Р. заявлено клопотання про відкладення розгляду справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2026 року, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання адвоката Деркач О.Р., яка діє в інтересах АТ КБ "ПРИВАТБАНК" відмовлено.
На запитання суду щодо наявності інших клопотань представниця АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомила про їх відсутність, після чого припинила участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції оскаржується у сумі 36 282,77 гривень, відтак колегією суддів в іншій частині не переглядається.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
Установлено, що 03 січня 2019 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що містить анкетні дані відповідача (том 1 а.с. 22-23).
З даних розрахунку заборгованості за договором б/н від 03 січня 2019 року, доданого до позовної заяви, убачається, що Загальна заборгованість відповідача становить 336 469,59 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту, у тому числі за поточним та простроченим тілом кредиту, - 316 379,52 гривень; заборгованість за простроченими відсотками 20 090,07 гривень (том 1 а.с. 6-20).
З даних розрахунку заборгованості, доданого до заяви про зменшення позовних вимог убачається, що заборгованість відповідача за простроченим тілом кредиту становить 255 674,99 гривень (а.с. 43-50).
15 квітня 2019 року ОСОБА_1 подано заявку на актуалізацію даних за преміальною карткою, у якій відповідач зазначив розмір кредитного ліміту у розмірі 355 000,00 гривень (том 1 а.с. 24).
З даних довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , убачається, що 15 квітня 2019 року ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт 355 000,00 гривень (а.с. 20).
Матеріали справи містять виписку за договором б/н за період з 12 березня 2012 року по 11 лютого 2023 року, відповідно до даних якої убачається, що баланс рахунку на кінець періоду становить - (мінус) 336 469,59 гривень (том 1 а.с. 91-217).
З даних довідки АТ КБ "ПриватБанк" убачається, що станом на червень 2023 року баланс рахунку відповідача становить - (мінус) 255 674,99 гривень (том 2 а.с. 60).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.
Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).
Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором
Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.
Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).
Підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів.
Статтею 1054 ЦК України установлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі це АТ КБ "ПРИВАТБАНК").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Оформлення договірних відносин, у разі виникнення спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт AT "ПРИВАТБАНК" лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сайті банку в мережі Інтернет та вони можуть змінюватися, проте клієнт зобов`язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Із наданих позивачем розрахунків заборгованості, як доданих до позовної заяви, так і до заяви про зменшення позовних вимог, убачається, що заявлена до стягнення сума не містить жодних нарахувань штрафів, пені чи інших фінансових санкцій. Структура заборгованості складається виключно із заборгованості за тілом кредиту та простроченими відсотками, що прямо зазначено у відповідних розрахунках та підтверджується банківськими виписками по рахунку відповідача. Таким чином, твердження скаржника про неправомірне стягнення штрафних санкцій є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.
Доводи скаржника про те, що сума 20 090,07 гривень є штрафом, який нібито нарахований після введення воєнного стану та підлягав списанню відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, спростовуються розрахунком заборгованості, із даних якого убачається, що зазначена сума є заборгованістю за простроченими відсотками, а не штрафною санкцією. Відтак положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які стосуються заборони нарахування та обов`язку списання штрафів, пені та інших неустойок, до спірних правовідносин у цій частині не застосовуються.
Крім того, скаржник у своїй скарзі вдається до взаємовиключних та суперечливих тверджень, одночасно посилаючись на необґрунтованість суми 20 090,07 гривень, та на незаконність стягнення 36 282,77 гривень, не наводячи при цьому жодного належного та допустимого власного розрахунку заборгованості, який би спростовував дані, подані позивачем.
Посилання скаржника на те, що позивач після звернення до суду здійснював самовільне списання коштів з рахунку відповідача та що реальний розмір заборгованості станом на день ухвалення рішення становив 219 392,22 гривень, не підтверджені жодними належними доказами. Матеріали справи містять довідку АТ КБ «ПриватБанк» про стан заборгованості відповідача, відповідно до якої станом на червень 2023 року баланс рахунку становив мінус 255 674,99 гривень, що кореспондує із заявленими та задоволеними судом першої інстанції вимогами. Жодних альтернативних банківських виписок, платіжних документів чи розрахунків, які б підтверджували інший розмір боргу, скаржником не подано.
Доводи апеляційної скарги про нібито незаконне зарахування банком платежів у рахунок погашення штрафних санкцій також є не підтвердженими, оскільки із наданих банком розрахунків убачається, що будь-які штрафи або пеня не включались до структури заборгованості. За таких обставин твердження ОСОБА_1 про порушення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є необґрунтованими, оскільки відсутній сам предмет такого порушення.
Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте скаржник, стверджуючи про наявність переплати, неправильність розрахунків та завищення суми боргу, не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх доводів, а також не здійснив власного детального та обґрунтованого розрахунку, який би дозволив суду перевірити правильність його тверджень.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги в частині незаконності стягнення з відповідача 36 282,77 гривень є надуманими, суперечливими та такими, що не підтверджені матеріалами справи. Суд першої інстанції, дослідивши подані докази, правильно встановив розмір заборгованості та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в заявленому зменшеному розмірі, тому підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення в оскарженій частині колегія суддів не вбачає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Гордейчуком Віталієм Вікторовичем, залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова