ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/11022/25	

Головуючий суддя І інстанції – Ніколайчук С.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),
суддів: Шальєвої В.А., Чередниченка В.Є., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 в адміністративній справі №160/11022/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила:
- визнати незаконною відмову Пенсійного фонду України в Полтавській області у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати незаконною відмову Пенсійного фонду України в Одеській області у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати в загальний трудовий стаж, який є підставою для нарахування пенсії за віком, період праці ОСОБА_1 15.10.1991 року по 31.05.1994 року у малому приватному підприємстві «Скорпіон», а саме вважати вірним переведена, без зазначення звільна та період здійснення підприємницької діяльності з 16.04.1995 року по 31.12.2003 роки;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.03.2025 року № 047050030813 в цій частині не зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 15.10.1991 року по 31.05.1994 року у малому приватному підприємстві «Скорпіон» до її страхового стажу.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 15.10.1991 року по 31.05.1994 року у малому приватному підприємстві «Скорпіон».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 17.03.2025 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що відсутні підстави зарахувати спірний період роботи, оскільки печатка підприємства при звільненні з роботи не відповідає назві підприємства при зарахуванні на роботу, що є порушенням вимог пункту 4.1 Інструкції ведення трудових книжок працівників №58 (далі - Інструкція №58). Для зарахування спірного періоду до страхового стажу позивачу лише необхідно надати уточнюючу довідку, видану на підставі первинних документів.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції,  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України.
19.02.2025 року ОСОБА_1 звернулась Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності розгляд вказаної заяви здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 27.02.2025 року № 047050030813 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.
Також у вказаному рішенні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було зазначено, що стаж зараховано згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Період як фізична особа-підприємець з 14.06.1995 по 31.12.2003 рр. до уваги не взято, оскільки в наданих довідках відсутня інформація щодо сплати внесків до Пенсійного фонду. Також згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за 2005, частково 2007, 2008, 2009, 2010 рік відсутня сплата.
17.03.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності розгляд вказаної заяви здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 17.03.2025 року № 047050030813 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу – 31 рік.
Також у вказаному рішенні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було зазначено, що страховий стаж особи становить 28 років 9 місяців. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 25.07.1983: з 11.05.1984 по 10.07.1984 оскільки відсутній наказ та дата наказу про звільнення з роботи; з 04.10.1991 по ….. оскільки відсутній запис про звільнення з роботи; з 15.10 1991 по 31.05.1994, оскільки печатка підприємства при звільненні з роботи не відповідає назві підприємства при зарахуванні на роботу; період підприємницької діяльності з 14.06.1995 по 31.07.2003, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України; періоди підприємницької діяльності з 01.01.2005 но 31.12.2005, з 01.10.2006 по 30.11.2006, з 01.01.2007 по 28.02.2007, з 01.04.2007 по 31.05.2007, з 01.07.2007 по 31.08.2007. з 01.10.2007 по 30.11.2007. з 01.01.2008 по 29.02.2008, з 01.04.2008 по 31.05.2008, з 01.07.2008 по 11.08.2008. з 01.10.2008 30.11.2008, з 01.01.2009 по 28.02.2009, з 01.04.2009 по 31.05.2009., з 01.07.2009 по 31.08.2009, з 01.10.2009 по 30.11.2009, з 01.01.2010 по 28.02.2010, з 01.04 2010 по 31.05.2010 з 01.07.2010 по 31.08.2010, з 01.10.2010 по 30.11.2010, з 01.01.2011 по 28.02.2011, з 01.04.2011 по 31.05.2011, з 01.07.2011 по 31.08.2011, з 01.10.2011 по 30 11.2011 з 01.01.2012 по 29.12.2012, з 01.04.2012 по 31.05.2012, з 01.07.2012 по 31.08.2012, з 01.10.2012 по 30.11.2012, оскільки відсутні відомості про сплачені страхові внески у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5. Заявниця не працює, підприємець.
Не погоджуючись з відмовами відповідачів у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний орган протиправно не зарахував період роботи позивача з 15.10.1991 року по 31.05.1994 року у малому приватному підприємстві «Скорпіон» до її страхового стажу.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року – не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року – не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року – не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року – не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року – не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року – не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року – не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року – не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року – не менше 35 років.
Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Однак, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії, зокрема, на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки.
Як видно з матеріалів справи, до страхового стажу позивача не зараховано період з 15.10 1991 по 31.05.1994, оскільки печатка підприємства при звільненні з роботи не відповідає назві підприємства при зарахуванні на роботу.
Згідно із записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 25.07.1983 у спірний період з 15.10.1991 року по 31.05.1994 року, не зарахований відповідачем, ОСОБА_1 працювала:
- запис №15 – 15.10.1991 Мале приватне підприємство «Скорпіон» прийнята на посаду бармена (наказ №22 від 15.10.91р.);
- запис №16 – 31.05.1994 звільнена за переведенням в Мале приватне підприємство «Пари» (наказ №15 від 30.05.94р.)
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Вказані правові висновки також відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним в постановах від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 та від 21.02.2018 у справі №687/975/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Також, згідно ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсій страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Таким чином, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що пенсійний орган протиправно не зарахував період роботи позивача з 15.10.1991 року по 31.05.1994 року у малому приватному підприємстві «Скорпіон» до її страхового стажу.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 в адміністративній справі №160/11022/25 – залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя С.М. Іванов 

суддя В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко