Дата документу 09.04.2026	Справа № 554/3257/26	
 	Провадження № 3/554/509/2026	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«09» квітня 2026 року м. Полтава 
Шевченківський районний суд міста Полтави у складі: головуючого – судді Сметаніної А.В., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з ГУ ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, Полтава, Полтавська область, 36014) у відношенні:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження – невідоме, директора ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА», якому належить АГЗП за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП – НОМЕР_1 , 
- за ч.1 ст. 155-1 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №2032 від 05.03.2026 року, за результатами фактичної перевірки АГЗП за адресою: Полтавська область, м.Полтава, вул. Київське шосе, 33, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА», якому належить АГЗП за адресою: м. Полтава, вул. Київське Шосе, 33, порушила встановлений законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а саме: не забезпечила ведення, в порядку встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації або складах, оскільки встановлено наявність надлишків пального в газовій ємності, яка знаходиться на території акцизного складу, та не внесла до довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри, чим порушила п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Дії особи кваліфіковані за ч. 1 ст. 155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судову засідання ОСОБА_1 не з?явилась, від неї надійшли письмові пояснення на протокол, відповідно до яких провину свою вона не визнає, просить закрити провадження по справі за відсутності в її діях складу правопорушення. 
Відповідно до наданих письмових пояснень, з 28.01.2026 року по 06.02.2026 на підприємстві за адресою здійснення господарської діяльності м. Полтава, вул. Київське шосе, 33, було проведено фактичну перевірку, за результатами якої, відповідно до акту про результати фактичної перевірки від 06.02.2026 за №1360/16-31-09-02-01/39499201 було встановлено порушення, які оскаржуються в Полтавському окружному адміністративному суді. ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» здійснює господарську діяльність за адресою м. Полтава, вул. Київське Шосе 33. Діяльність АГЗП має всі належні ліцензійні документи, зареєстрований акцизний склад. На території здійснення господарської діяльності перевіряючими було виявлено три газові ємності, два з яких обладнані рівномерами-лічильниками, а третій ні. Як було зазначено представником підприємства в поясненні та проінформовано перевіряючих 25.01.2026 року по підприємству було видано наказ про проведення регламентних робіт. 28.01.2026 року о 8 годині ранку, на виконання вищезгаданого наказу, до основного резервуару № 10804 було приєднано тимчасову ємність (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М для проведення гідростатичних випробувань, які були проведені того ж дня та ТОВ «Форт» було проведено перевірку показчика рівня на основному резервуарі-посудина № 10804. Дані дії були обумовлені тим, що для того щоб провести гідростатичні випробування та здійснити перевірку показчика рівня, основна ємність (резервуар) повинні бути вивільнені від газу та випарених залишків, тобто все необхідно перекачати в іншу ємність. У зв`язку з цим вимушено тимчасово використали для перекачки пару у нібито виявлений резервуар. Даний так названий резервуар не використовується у господарській діяльності з реалізації газу та ніяким чином не бере участі у виробничому процесі щодо перевезення, зберігання та перекачки газу. Даним «резервуаром» є технічна ємність (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М, яка була залучена тимчасово для проведення регламентних робіт та зберігання парів, відпрацьованих матеріалів, які повинні проводитись на підприємстві з 25.01.2026 року по 10.02.2026 року і не перебуває на території акцизного складу. Так як вказана ємність є технологічним тимчасовим обладнанням, тому вона не підпадає під визначення резервуара згідно з п. 230.1.2 ПКУ. Незважаючи на дані пояснення, вимірювання пального в газових ємностях (СВГ) має здійснюватися приладами, що враховують температуру та тиск. В їх випадку інспектори зробили заміри «на око», за манометром без відібрання зразків та врахування густини, коефіцієнту об?ємного розширення, температури, тому результати є недостовірними. Крім цього, перевіряючими не було зроблено відбору проб рідини, яка знаходиться, в так званому, третьому резервуарі, а отже без лабораторного аналізу неможливо однозначно стверджувати, що в ємності саме пальне (підакцизний товар), а не інша суміш. Разом з тим, газу у нібито виявленому резервуарі не було і не могло бути. Згідно з ДСТУ 4457:2005, технологічні ємності для перетарки не завжди підлягають реєстрації як окремі рівні зберігання в розумінні акцизного складу, якщо вони не використовуються для постійного зберігання. Оскільки використання ємності (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М) було тимчасовим, технологічно необхідним, тому воно не є стаціонарним місцем зберігання, яке вимагає встановлення обладнання. 
Відсутність доказів, які б вказували на видачу посадовим особам, що в межах проведення фактичної перевірки здійснили контрольну розрахункову операцію, грошових коштів (готівки) з каси бюджетних асигнувань контролюючого органу, свідчить, що вказані грошові кошти фактично мають інше джерело походження ніж кошти, передбачені на здійснення відповідної діяльності органів ДПС. Чинне законодавство не містить положень щодо використання для проведення контрольних операцій приватних коштів, у т.ч. коштів осіб, які проводять перевірку, а відтак в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, посадові особи контролюючого органу, за відсутності, законодавчого дозволу, не мають права використовувати власні кошти для проведення контрольної розрахункової операції.
Таким чином, висновок перевіряючих про наявність в третьому тимчасовому резервуарі (рідкої фази) є припущенням, яке не підтверджене жодним належним заміром рівня рідини. Жодного літра рідкої фази СВГ виявлено не було. Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). 
Так підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, є встановлений факт наявності товарів в місцях їх реалізації та/або зберігання, які не обліковані у встановленому порядку, тобто виявлення товарів у надлишку (перевищення кількості товару в наявності над облікованим товаром). При цьому, застосування вказаної санкції можливе до суб`єкта господарювання, яке не облікувало товар та реалізувало його, однак контролюючим органом не доведено факту продажу необлікованого товару. 

Суд, дослідивши доводи правопорушника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до наступних висновків:

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Згідно вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За приписами ч. 1 ст. 9 КУАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або нес бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 

Як вбачається з вимог ст. 251 КупАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Підставами для складання протоколу про адміністративне правопорушення № 2032 стосовно ОСОБА_1 були виявлені порушення на АГЗП за адресою: м. Полтава, вул. Київське Шосе, 33, що належить ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Згідно з п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння);

Частиною 1 ст. 155-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. 

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 155-1 КУпАП, до протоколу долучений акт про результати фактичної перевірки від 06.02.2026 та пояснююча записка до нього, жодного іншого доказу до матеріалів справи не надано. 

Суд зауважує, що сам протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

При цьому, акт перевірки є лише документом, в якому зафіксовано суб?єктивні висновки інспектора, і він не може бути безапеляційним доказом вини без підтвердження іншими фактичними даними.

Тому, доводи ОСОБА_1 про використання спірного резервуару тимчасово для проведення регламентних робіт та зберігання парів відпрацьованих матеріалів, а не у господарській діяльності з реалізації газу, тобто у виробничому процесі щодо перевезення, зберігання та перекачки газу, суд позбавлений можливості перевірити, як і встановити правильність вимірювання пального в газових ємностях (СВГ), оскільки серед доводів ОСОБА_1 зазначено, що вимірювання відбувалось «на око», за манометром без відібрання зразків та врахування густини, коефіцієнту об?ємного розширення, температури, а тому результати є недостовірними. Не відібрання проб рідини зі спірного резервуару та не проведення лабораторного аналізу, на думку ОСОБА_1 , позбавляє можливості однозначно стверджувати, що в ємності саме пальне (підакцизний товар), а не інша суміш. 

При цьому, згідно з ДСТУ 4457:2005, технологічні ємності для перетарки не завжди підлягають реєстрації як окремі рівні зберігання в розумінні акцизного складу, якщо вони не використовуються для постійного зберігання. 

Тому з?ясування вказаних обставин має суттєве значення для встановлення в діях ОСОБА_1 складу відповідного адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до копії ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» до ГУ ДПС в Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, складених на підставі відповідного акту перевірки. 

Суд зазначає, що стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При цьому усі викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Разом з тим, суд позбавлений можливості спростувати викладені в письмових поясненнях до протоколу, заперечення ОСОБА_1 , у зв?яку із відсутністю в матеріалах справи інших доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 155-1 КУпАП, окрім акту про результати фактичної перевірки від 06.02.2026 та пояснюючої записки до нього. 

Враховуючи все вищевикладене, розглядаючи справу на засадах рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, які є конституційними засадами судочинства, суд приходить до висновку, що доказами, які містяться в матеріалах справи, не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.

Згідно зі статтею 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

У п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Спираючись на положення ч.1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява №926/08), суд доходить висновку, що направлений до суду матеріал про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, оскільки такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій щодо фактів. При цьому суд не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом), а також не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, вважаю за необхідне провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 155-1 ч.1, 245, 247, 251, 272, 283, 284, 294 КУпАП -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Полтави протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 

Суддя Шевченківського районного суду
міста Полтави: Аліна СМЕТАНІНА