ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/3282/24 (922/1468/24)	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Міньковського С.В. 
при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО" 	
до 	Фермерського господарства "АГРОЗЕМЛЯ" 	
про 	стягнення коштів 	
за участю :
представника позивача : Гетьман А.А., ордер 

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ.
До господарського суду надійшла справа №922/1468/24 за підсудністю з Господарського суду Харківської області (суддя Погорелова О.В.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" до Фермерського господарства "Агроземля" про стягнення коштів, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 16 044 763,75 грн, з яких: збитки у розмірі 7110 460,00 грн, штрафні санкції за договором №030820АЗ від 03.08.2020 у розмірі 2 033 328,41 грн, штрафні санкції за договором №140820АЗ від 14.08.2020 у розмірі 1 041 747,84 грн, штрафні санкції за договором №030920АЗ від 03.09.2020 у розмірі 1 833 089,00 грн, штрафні санкції за договором №300920АЗ від 30.09.2020 у розмірі 542 904,96 грн, штрафні санкції за договором №201020АЗ-Ков від 21.10.2020 у розмірі 901 952,70 грн, штрафні санкції за договором №221020АЗ від 22.10.2020 у розмірі 2 090 239,40 грн
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що через порушення відповідачем правил здійснення господарської діяльності, позивач позбавлений права на податковий кредит та, як наслідок, отримати бюджетне відшкодування. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.
Ухвалою суду від 29.04.2024 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
18.06.2024 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення оригіналу акту перевірки ГУ ДПС у Харківській області № 1288/20-40-07-05-03/35071227 від 16.01.2024. року.
18.06.2024 року від відповідача надійшов відзив, в якому останній зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.
24.06.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він наполягає на задоволені позовних вимог про стягнення 16 044 763,75 грн.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.08.2024 повернуто справу №922/1468/24 на стадію підготовчого провадження; задоволено клопотання позивача про зупинення провадження у справі №922/1468/24; провадження у справі зупинено до набрання законної сили остаточним рішенням у справі №520/21945/24, що перебуває у провадженні Харківського окружного адміністративного суду; зобов`язано сторони повідомити суд про усунення підстав, що зумовили зупинення провадження у справі.
Як встановлено судом, за інформацією, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/125276223, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025 у справі №520/21945/24 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 у справі №520/21945/24 залишено без змін. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.06.2025 по справі № 520/21945/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/128225738) відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025 у справі за позовом ТОВ "Каіс Агро" до Головного управління ДПС у Харківській області, третя особа - ФГ "Агроземля" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Ухвалою від 06.10.2025 провадження у справі було поновлено та передано справу за підсудністю в межах справи про банкрутство №922/3282/24.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до розпорядження № 221/2025 від 07.10.2025 року матеріали справи №922/1468/24 передано раніше визначеному складу суду для розгляду в межах справи №922/3282/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" та на підставі абз. 4 п. 2.2.4 Положення про автоматизовану систему документообігу суду присвоєно справі №922/1468/24 новий номер №922/3282/24 (922/1468/24) 
Ухвалою суду від 10.10.2025 року прийнято матеріали позовної заяви (вх. №922/1468/24) до розгляду та відкрито провадження з розгляду заяви за вх. №922/1468/24 по справі №922/3282/24; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; ухвалено почати підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 11.11.2025 року; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст.166 ГПК України – протягом десяти днів з дня отримання відзиву
Ухвалою суду від 11.11.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 11.12.2025 року.
В судовому засіданні 11.12.2025 року судом оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 13.01.2026 року.
Проте в зв`язку з відпусткою судді, судове засідання, що було призначене на 13.01.2026 ухвалою від 11.12.2025 не відбулось. Ухвалою суду від 02.02.2026 року учасників справи було повідомлено проте, що наступне судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 12.02.2026 року.
Присутній в судовому засіданні 12.02.2026 року представник позивача підтримує вимоги позовної заяви та просить суд задовольнити позов в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання 12.02.2026 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку "Електронного листа" одержувачу.
Враховуючи належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, в також враховуючи, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за наявними у справі документами в даному судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ВИСНОВОК СУДУ.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що між ФГ "Агроземля" (Постачальник) та ТОВ "КАІС Агро" (Покупець) були укладені наступні договори: 
1. Договір поставки №030820АЗ від 03.08.2020 року. На виконання умов договору Постачальником було здійснено поставку ячменя 3 класу у кількості 1990,583 т на загальну суму 10166642,04 грн та зареєстровані податкові накладні на суму 1694440,34 грн.
2. Договір поставки №140820АЗ від 14.08.2020 року. На виконання умов договору Постачальником було здійснено поставку пшениці 4 класу у кількості 980 т на загальну суму 5208739,20 грн та зареєстровані податкові накладні на суму 868123,20 грн.
3. Договір поставки №030920АЗ від 03.09.2020 року. На виконання умов договору Постачальником було здійснено поставку пшениці 3 класу у кількості 870,449 т, пшениці 4 класу у кількості 743,18 т на загальну суму 9165445,01 грн та зареєстровані податкові накладні на суму 1527574,17 грн.
4. Договір поставки №300920АЗ від 30.09.2020 року. На виконання умов договору Постачальником було здійснено поставку пшениці 3 класу, пшениці 4 класу у кількості 414,43 т на загальну суму 2714524,79 грн та зареєстровані податкові накладні на суму 452420,80 грн.
5. Договір поставки №201020АЗ-Ков від 21.10.2020 року. На виконання умов договору Постачальником було здійснено поставку кукурудзи 3 класу у кількості 675,62 т на загальну суму 4509763,50 грн та зареєстровані податкові накладні на суму 751627,25 грн.
6. Договір поставки №221020АЗ від 22.10.2020 року. На виконання умов договору Постачальником було здійснено поставку кукурудзи 3 класу у кількості 360 т на загальну суму 2455207,20 грн та зареєстровані податкові накладні на суму 409201,20 грн.
7. Договір поставки №241220АЗ від 24.12.2020 року. На виконання умов договору Постачальником було здійснено поставку кукурудзи 3 класу у кількості 1957,571 т на загальну суму 13066786,47 грн та зареєстровані податкові накладні на суму 1741866,16 грн.
Умови всіх вищезазначених договорів поставки є ідентичними. 
В подальшому, на підставі направлень від 28.12.2023 № 11540 та № 11541, виданих Головним управлінням ДПС у Харківській області, відповідно до підпункту 191.1.6 пункту 191.1 статті 191, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, на підставі наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 18.12.2023 №5473-п, проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, у податковій декларації з податку на додану вартість за жовтень 2023 року від 20.11.2023 № 9314338836.
Проведеною перевіркою було встановлено, що податковий кредит жовтня 2023 року сформовано за рахунок включення до його складу податкових накладних попередніх періодів щодо придбання пшениці 3, 4 класу, кукурудзи 3 класу, ячменю 3 класу періоду врожаю 2020 у Фермерського господарства "Агроземля", а саме: серпень 2020 в сумі 2562564 грн, вересень 2020 в сумі 1890009 грн, жовтень 2020 в сумі 1084847 грн, листопад 2020 в сумі 165967 грн, грудень 2020 в сумі 1583333 грн та січень 2021 в сумі 158533 грн.
За результатами перевірки працівниками ГУ ДПС у Харківській області складено Акт від 16.01.2024 № 1288/20-40-07-05-03/35071227 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "КАІС АГРО" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість. 
На підставі акту перевірки податковим органом прийнято:
- податкове повідомлення-рішення від 02.02.2024 № 00055960705, яким встановлено порушення абзацу «а» пункту 198.1, абзацу першого пункту 198.3, пункту 198.6 абзацу «б» статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.3 статті 201 Податкового кодексу України, в частині можливого завищення сум ПДВ заявлених до відшкодування у податковій декларації з ПДВ за жовтень 2023 року - на загальну суму ПДВ - 7 110 460,00 гривень, застосовано штрафні санкції у розмірі 3555230,00 грн.
- податкове повідомлення-рішення від 02.02.2024 № 00056140705, яким встановлено порушення вимог абзацу «а» пункту 198.1, абзацу першого пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 6 розділу III, підпункту 3 пункту 4 розділу V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 159/28289, в результаті чого зменшено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за жовтень 2023 року на суму 437 864 гривень.
З огляду на зміст акту перевірки, висновки про завищення у податковій декларації з ПДВ за жовтень 2023 року зроблені за результатами аналізу господарських операцій ТОВ "КАІС Агро" та ФГ "Агроземля", які на думку контролюючого органу є нереальними (безтоварними), тобто відбулися без фактичного руху товарно-матеріальних цінностей.
Пунктом 6.7. договорів поставки №030820АЗ від 03.08.2020, №140820АЗ від 14.08.2020, №300920АЗ від 30.09.2020, №201020АЗ-Ков від 21.10.202, №221020АЗ від 22.10.2020, №241220АЗ від 24.12.2020 передбачено, що у разі якщо Покупець не зможе підтвердити податковий кредит за операціями згідно з цим Договором з вини Постачальника (порушення порядку видачі податкової накладної та/або реєстрації її в Єдиному реєстрі податкових накладних; недекларування податкових зобов`язань; якщо відомості, зазначені в п.1.3. цього Договору, не відповідають дійсності тощо) та/ або в результаті перевірок, проведених органами державної податкової служби, Постачальник зобов`язується сплатити Покупцеві штраф у розмірі 20% від вартості поставленого Товару і відшкодувати Покупцеві всі фінансові санкції, застосовані до Покупця податковими органами внаслідок невизнання податкового кредиту за операціями згідно з цим договором. 
Таким чином, на думку позивача, висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій з постачальником – ФГ "Агроземля" призвело до того, що ТОВ "КАІС АГРО" був позбавлений права на податковий кредит та як наслідок не отримання бюджетного відшкодування, а тому понесенні ним збитки в розмірі 7110460,00 грн дорівнюють сумі не отриманого бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Окрім збитків позивач, користуючись п. 6.7 договорів поставки, просить суд стягнути з відповідача на свою користь штраф розмірі 20% від вартості поставленого товару за договором №030820АЗ від 03.08.2020 у розмірі 2 033 328,41 грн; штраф розмірі 20% від вартості поставленого товару за договором №140820АЗ від 14.08.2020 у розмірі 1 041 747,84 грн; штраф розмірі 20% від вартості поставленого товару за договором №030920АЗ від 03.09.2020 у розмірі 1 833 089,00 грн, штраф розмірі 20% від вартості поставленого товару за договором №300920АЗ від 30.09.2020 у розмірі 542 904,96 грн; штраф розмірі 20% від вартості поставленого товару за договором №201020АЗ-Ков від 21.10.2020 у розмірі 901 952,70 грн; штраф розмірі 20% від вартості поставленого товару за договором №221020АЗ від 22.10.2020 у розмірі 2 090 239,40 грн.
Проте суд не погоджується з такими доводами позивача, що обґрунтовується наступним.
За приписами статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Статтею 623 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Відповідно до п.6.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15 та 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).
Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає (п.14 постанови Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17).
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). 
Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. 
Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. 
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
З урахуванням наведених положень законодавства, правових висновків Верховного Суду, суд зазначає, що для стягнення з відповідача збитків позивач мав довести: 
1) факт порушення відповідачем договірних або встановлених законом зобов`язань;
2) факт завдання позивачу збитків в результаті такого порушення відповідача;
3) причинний зв`язок між порушенням відповідача та фактом завдання позивачу збитків; 
4) вину відповідача у такому порушенні.
Судом встановлено, що між позивачем у якості покупця та відповідачем у якості постачальника укладені договори поставки №030820АЗ від 03.08.2020, №140820АЗ від 14.08.2020, №030920АЗ від 03.09.2020, №300920АЗ від 30.09.2020, №201020АЗ-Ков від 21.10.2020, №221020АЗ від 22.10.2020 (надалі за текстом – Договори поставки).
Положеннями укладених договорів поставки детально визначені обов`язки відповідача з надання документів, поставки товару, а також реєстрації податкових накладних на відповідний товар.
Пунктом 1.4. Договорів поставки визначено, що при укладенні договору постачальник зобов`язаний надати покупцю документи за переліком.
Пунктом 1.5. Договорів поставки встановлено, що при поставці товару за договором постачальник зобов`язаний надати покупцеві наступні документи: рахунок на оплату товару (на вимогу покупця); видаткову накладну; документ, що посвідчує якість товару, виданий елеватором.
Пунктом 1.8 Договорів поставки передбачено, що постачальник зобов`язаний надати покупцеві податкову накладну, складені в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному чинним законодавством, електронного підпису уповноваженої особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Факт належного виконання ФГ "Агроземля" зобов`язань за договорами поставки та реєстрації ФГ "Агроземля" податкових накладних в ЄРПН, підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області від 10.10.2023 року по справі №922/2786/23, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.01.2024 року по справі №922/2786/23, а також постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.05.2024 року у судовій справі №922/2786/23 за позовом Фермерського господарства "Агроземля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО" про стягнення заборгованості за договорами поставки №030820АЗ від 03.08.2020 року, №241220АЗ від 24.12.2020 року, №211020АЗ-Ков від 21.10.2020 року, №300920АЗ від 30.09.2020 року, №22102АЗ від 22.10.2020 року. 
Згідно ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином судові рішення по справі №922/2786/23 засвідчують реальність відповідних господарських операцій, підтверджують належне та повне виконання ФГ "Агроземля" обов`язків за договорами поставки, у тому числі в частині поставки товару позивачу, а також виконання відповідачем обов`язку зареєструвати відповідні податкові накладні у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі – ЄРПН).
Отже, позивачем не доведено доказів порушення відповідачем зобов`язань за договорами поставки №030820АЗ від 03.08.2020 року, №241220АЗ від 24.12.2020 року, №211020АЗ-Ков від 21.10.2020 року, №300920АЗ від 30.09.2020 року, №22102АЗ від 22.10.2020 року.
Щодо понесених позивачем збитків.
В поданій заяві позивач стверджує, що збитками є сума бюджетного відшкодування, яка не отримана позивачем внаслідок не підтвердження податкового кредиту через протиправну поведінку відповідача, що підтверджується Актом ГУ ДПС у Харківській області від 16.01.2024 № 1288/20-40-07-05-03/35071227 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "КАІС АГРО" та податковими повідомленнями-рішеннями від 02.02.2024 № 00055960705 та № 00056140705.
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, в силу вимог п. 198.1 ст. 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно вимог п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого у зв`язку з придбанням товарів/ послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними. Відповідно, лише зареєстрована в Єдиному реєстрі податкова накладна є підставою для формування податкового кредиту.
Відповідно до п. 1 Наказу Міністерства фінансів України № 1307 від 31.12.2015 року "Про затвердження форми податкової накладної та порядку заповнення податкової накладної" (далі - Порядок № 1307) податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.
Платник податку має право зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку, обчислену за формулою, зазначеною у пункті 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України, та пункті 9 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 569 (п. 3 Порядку № 1307). 
Згідно з п. 3 Порядку № 1307 усі податкові накладні, у тому числі - накладні, особливості заповнення яких викладені в пунктах 9-15 та 19 цього порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації. 
Положення п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, визначають, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. 
Тобто, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.
Таким чином суд робить висновок, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було вжито всіх заходів з метою виконання умов договорів поставки, в тому числі, здійснено постачання товарно-матеріальних цінностей, складено та зареєстровано податкові накладні в ЄРПН, що надало право позивачу на формування податкового кредиту з податку на додану вартість.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 року по справі №520/21945/24, залишеним без змін Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025 по справі 520/21954/24 було задоволено адміністративний позов ТОВ "КАІС АГРО" про визнання протиправними та скасуванню податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 02.02.2024 №00055960705 та від 02.02.2024 № 00056140705 .
Вищезазначеним рішеннями спростовувалися висновки ГУ ДПС у Харківській області, викладені в Акті від 16.01.2024 № 1288/20-40-07-05-03/35071227 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "КАІС АГРО" щодо недотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість та визнане законне право позивача на формування податкового кредиту. 
З огляду на набрання чинності рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 року по справі №520/21945/24, позивач поновив своє право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість в сумі 7110460,00 грн. та наразі включив цю суму в План санації боржника ТОВ "КАІС АГРО" у справі про банкрутство №922/3282/24.
Так, відповідно до п.п. 5 абз. 7 п. 6 Плану санації боржника, одним із заходів відновлення платоспроможності, є отримання ТОВ "КАІС АГРО" протягом двох місяців після затвердження плану санації бюджетного відшкодування з ДПС України на суму 7110460,00 грн. Отже, фактично заявлені позивачем збитки наразі є дебіторською заборгованістю у справі №922/3282/24 про банкрутство ТОВ "КАІС АГРО".
З наведеного слідує, що матеріали справи не містять доказів наявності елементів складу господарського правопорушення, у тому числі протиправної поведінки відповідача, понесених позивачем збитків, вини відповідача.
Навпаки, матеріалами справи підтверджується повне та належне виконання відповідачем обов`язку в частині поставки товару за договорами поставки, так і в частині виконання встановленого податковим законодавством обов`язку з реєстрації податкових накладних у ЄРПН.
Наведені обставини унеможливлюють притягнення відповідача до відповідальності та стягнення з останнього заявлених позивачем збитків у розмірі 7110460,00 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення штрафу
Пунктом 6.7. договорів поставки №030820АЗ від 03.08.2020, №140820АЗ від 14.08.2020, №300920АЗ від 30.09.2020, №201020АЗ-Ков від 21.10.202, №221020АЗ від 22.10.2020, №241220АЗ від 24.12.2020 передбачено, що у разі якщо Покупець не зможе підтвердити податковий кредит за операціями згідно з цим Договором з вини Постачальника (порушення порядку видачі податкової накладної та/або реєстрації її в Єдиному реєстрі податкових накладних; недекларування податкових зобов`язань; якщо відомості, зазначені в п.1.3. цього Договору, не відповідають дійсності тощо) та/ або в результаті перевірок, проведених органами державної податкової служби, Постачальник зобов`язується сплатити Покупцеві штраф у розмірі 20% від вартості поставленого Товару і відшкодувати Покупцеві всі фінансові санкції, застосовані до Покупця податковими органами внаслідок невизнання податкового кредиту за операціями згідно з цим договором.
Позивач, посилаючись на порушення п. 6.7 договорів поставки, просить суд стягнути з відповідача штраф розмірі 20% від вартості поставленого товару за договором №030820АЗ від 03.08.2020 у розмірі 2 033 328,41 грн; штраф розмірі 20% від вартості поставленого товару за договором №140820АЗ від 14.08.2020 у розмірі 1 041 747,84 грн; штраф розмірі 20% від вартості поставленого товару за договором №030920АЗ від 03.09.2020 у розмірі 1 833 089,00 грн, штраф розмірі 20% від вартості поставленого товару за договором №300920АЗ від 30.09.2020 у розмірі 542 904,96 грн; штраф розмірі 20% від вартості поставленого товару за договором №201020АЗ-Ков від 21.10.2020 у розмірі 901 952,70 грн; штраф розмірі 20% від вартості поставленого товару за договором №221020АЗ від 22.10.2020 у розмірі 2 090 239,40 грн. 
Проте, як вже було встановлено судом, в зв`язку із підтвердженням позивачем податкового кредиту за операціями згідно з договорами поставки та відсутністю порушень щодо цього з боку відповідача, що обґрунтовується належним виконанням ФГ "Агроземля" зобов`язань за договорами поставки та реєстрації ФГ "Агроземля" податкових накладних в ЄРПН, а також відсутністю щодо позивача фінансових санкцій, застосованих щодо нього податковими органами внаслідок невизнання податкового кредиту за операціями згідно з договорами поставки (податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 02.02.2024 №00055960705 та від 02.02.2024 № 00056140705 скасовані рішенням суду, яке набрало чинності), суд вважає, вимогу позивача про стягнення штрафу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.
Окрім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до правового висновку, викладеного в постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 904/2953/24 від 06.02.2026 року, обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, а включення до приватноправового договору обов`язків, що належать до публічно-правової сфери, до сфери регулювання податкового законодавства, не перетворює ці обов`язки на цивільні незалежно від волевиявлення сторін договору. У разі невідповідності договірного регулювання приписам імперативних норм застосуванню в будь-якому разі підлягають саме імперативні норми, відтак таке договірне регулювання не створює передбачених ним правових наслідків, не надає підстав для застосування договірної відповідальності.
Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.
З наведеного слідує, що невиконання або неналежне виконання умов договору щодо здійснення реєстрації податкової накладної не є правопорушенням у сфері господарювання та не може бути підставою для покладення на продавця господарської відповідальності у виді штрафної санкції.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Враховуючи те, що позивачем до матеріалів справи не надано належних доказів на підтвердження порушення відповідачем зобов`язань за договорами поставки №030820АЗ від 03.08.2020 року, №241220АЗ від 24.12.2020 року, №211020АЗ-Ков від 21.10.2020 року, №300920АЗ від 30.09.2020 року, №22102АЗ від 22.10.2020 року, а відповідачем вжито всіх заходів з метою виконання умов вищевказаних договорів поставки, в тому числі, здійснено постачання товарно-матеріальних цінностей, складено та зареєстровано податкові накладні в ЄРПН, що надало право позивачу на формування податкового кредиту ПДВ, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

ЩОДО РОЗПОДІЛУ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Згідно ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - судові витрати покладаються на позивача.
Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовив, судовий збір та інші судові витрати покладаються на позивача.
За таких обставин, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 5, 11, 13, 14, 74, 76-79, 86, 129, 233, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.
2. Рішення направити учасникам справи.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу. 
Повне рішення складено "22" лютого 2026 р. 

Суддя		С.В. Міньковський