ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2026  м.Дніпро Справа № 904/6709/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Джепи Ю.А., суддів: Мартинюка С.В., Фещенко Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ»
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі № 904/6709/25 (суддя Бєлік В.Г.) 
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро
до Акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», Дніпропетровська область, м.Павлоград
про стягнення штрафу у розмірі 67 800,00 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» через систему «Електронний суд» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» штраф за неправильно зазначену у накладній масу вантажу у розмірі 67 800,00 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі №904/6709/25 позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» штраф у розмірі 67 800,00 грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, 23.01.2026 через систему «Електронний суд» до Центрального апеляційного господарського суду звернулося Акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі № 904/6709/25 і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Українська залізниця» залишити без задоволення в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неналежно оцінив докази та не з`ясував усіх обставин справи. Скаржник зазначає, що відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 2 Правил оформлення перевізних документів накладна є двосторонньою угодою, заповнюється відправником, а приймання вагонів залізницею здійснюється на станції відправлення з обов`язковим комерційним і технічним оглядом згідно з Правилами комерційного огляду поїздів та вагонів (наказ Укрзалізниці №152-Ц від 26.04.2006) та з урахуванням п. 26 Правил приймання вантажів і п. 15.27 Правил технічної експлуатації залізниць України (наказ Мінтрансу №411 від 20.12.1996), які забороняють приймати до перевезення вагони, завантажені понад вантажопідйомність або з порушеннями. 
При цьому після прийняття вантажу залізниця згідно зі ст. 24 Статуту залізниць України має право перевіряти відомості накладної, а п. 2.6 Правил оформлення перевізних документів передбачає обов`язок усунення невідповідностей на станції відправлення, і лише у разі їх неусунення застосовується відповідальність за п. 5.5 цих Правил та ст. 118 Статуту. 
Скаржник наголошує, що вагон №61605515 був оформлений за накладною №49987415, правильність відомостей якої засвідчена підписом прийомоздавальника ОСОБА_1 09.06.2025.
10.06.2025 вагон прийнятий залізницею без зауважень на станції Добропілля, що підтверджено відміткою агента комерційного ОСОБА_2 у графі 38 накладної; при цьому жодних актів про технічні чи комерційні несправності або невідповідність маси на станції відправлення складено не було, що свідчить про визнання залізницею правильності даних накладної. 
Відтак відсутні докази неправильного зазначення маси вантажу саме на момент прийняття до перевезення, тоді як недостача у 2000 кг встановлена лише на попутній станції Нижньодніпровськ-Вузол і могла виникнути під час перевезення, що підтверджується комерційним актом №450003/30 від 14.06.2025, який, однак, не встановлює факту первісного неправильного оформлення накладної. 
Крім того, скаржник вказує, що зазначений комерційний акт є єдиною підставою для нарахування штрафу, але складений з порушенням п. 4 Правил складання актів (наказ Мінтрансу №334 від 28.05.2002, ст. 129 Статуту залізниць України), оскільки при зважуванні на вагонних вагах він мав бути оформлений у день зважування – 11.06.2025 (з урахуванням відчеплення вагона 10.06.2025, що підтверджується досильною накладною №49987530), натомість складений лише 14.06.2025, що робить його неналежним доказом. 
Таким чином, скаржник вважає, що позивач не довів належними доказами підстав для застосування ст. 122 Статуту залізниць України, а суд першої інстанції не надав належної оцінки комерційному акту.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі №905/6709/25 за позовом АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» до АТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» про стягнення штрафу у розмірі 67 800,00 грн є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Позивач посилається на норми ст. 908, 909, 920 ЦК України та ст. 307 ГК України, відповідно до яких перевезення здійснюється на підставі договору перевезення, що підтверджується накладною, яка згідно зі Статутом залізниць України (затвердженим постановою КМУ №457 від 06.04.1998) та п. 1.1, 1.2, 1.3, 2.1, 2.3 Правил оформлення перевізних документів (наказ Мінтрансу №644 від 21.11.2000, реєстрація №863/5084 від 24.11.2000) є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди, заповнюється виключно відправником без права виправлень, а всі внесені відомості, зокрема щодо маси вантажу (графи 20, 24), підтверджуються підписом (ЕЦП) представника відправника, який несе відповідальність за їх правильність. 
Відповідно до ст. 24, 122, 129 Статуту залізниць України та п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів, вантажовідправник несе відповідальність за неправильність відомостей у накладній, а підставою для застосування штрафу є комерційний акт, який складається у випадку невідповідності маси вантажу даним перевізних документів. Таким чином акт №450003/30 від 14.06.2025 складений належним чином і відповідно до Правил складання актів (наказ Мінтрансу №334 від 28.05.2002), оскільки контрольне зважування проведено 14.06.2025, що підтверджується актом загальної форми №182 від 14.06.2025, і саме в цей день оформлено комерційний акт. 
Позивач підкреслює, що відповідно до п. 8 Правил складання актів комерційний акт може складатися не лише на станції відправлення або призначення, а й на попутній станції, тому доводи апеляційної скарги щодо неправомірності його складання на попутній станції є безпідставними, як і твердження про порушення строків його оформлення. 
Також зазначено, що залізниця не зобов`язана перевіряти фактичну відповідність маси вантажу даним накладної при прийнятті до перевезення, тоді як обов`язок правильного заповнення покладений виключно на відправника.
У накладній №49987415 відповідачем зазначено масу 67 850 кг, тоді як фактично встановлено 65 850 кг (менше на 2000 кг), що і стало підставою для нарахування штрафу за ст. 122, 118 Статуту. 
Доводи відповідача щодо значення графи 38 накладної є помилковими, оскільки вона стосується лише розрахунків тарифів і не підтверджує правильність маси вантажу. 
Крім того, позивач посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, згідно з якою саме відправник несе відповідальність за достовірність даних накладної, а залізниця має право їх перевіряти, і порушення вимог Статуту залізниць України тягне застосування відповідальності, передбаченої ст. 118, 122 цього Статуту. 
Отже, на думку позивача, комерційний акт №450003/30 від 14.06.2025 є належним доказом та підтверджує факт неправильного зазначення маси вантажу, а відповідач не довів протилежного відповідно до ст. 74, 77 ГПК України, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносин.

Відповідно до електронного повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №48-00176472/2020-0001 від 30.06.2020 року АТ «Укрзалізниця» засвідчило прийняття від АТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» Заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.
Отже, АТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (вантажовідправник, відповідач по справі) було приєднано АТ «Українська залізниця» (позивач) до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.
Предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги (п.1.1 Договору).
Згідно з п.1.4. Договору надання послуг за договором може підтверджуватись одним з таких документів накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.
Договір є публічним договором, за яким Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться.
Умови публічного договору встановлюються однаковим для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. (п.1.5. Договору).
Відповідно до п. 1.6. Договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП).
За п. 1.7. останнього Договір укладається шляхом надання Перевізником пропозиції укласти Договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною. Приймаючи пропозицію укласти Договір друга сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами Договору.
У п.7.3. Договору встановлено, що строк позовної давності за вимогами Перевізника до Замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить три роки. Договір є публічним, відповідно до ст. 634 ЦК України, повний текст якого оприлюднено за посиланням http://uz-cargo.com.
У червні 2025 року від АТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» по накладній №49987415 зі станції Добропілля Донецької залізниці на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці було прийнято до перевезення вагони з вантажем «Вугілля камяне».
14.06.2025 при проходженні вагонів по ст. Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці на підставі акту загальної форми №182 від 14.06.2025 було проведено контрольне зважування вагону №61605515 на справних 150-ти тонних електронно-тензометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-Вузол заводський номер №032, держ. повірка 31.01.2025, прийнятих до обліку службою роботи станцій регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця».
В результаті було встановлено, що маса вантажу, вказана відправником в залізничній накладній №49987415 у графі «маса вантажу в кг, визначена відправником» не відповідає масі вантажу встановленій при проведенні контрольного зважування вантажу. А саме: номер накладної - 49987530; номер вагону - 61605515; маса нетто по накладній - 67 850 кг; маса нетто при перевірці - 65 850 кг; різниця - 2000 кг.
За наслідками контрольного зважування станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці повідомлено на станцію відправлення Добропілля Донецької залізниці, що підтверджується телеграмою №694 від 14.06.2025.
Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України та п. 4 «Правил складання актів», затверджених наказом Міністерства транспорту від 28.05.2002 № 334, було складено комерційний акт № 450003/30 від 14.06.2025.
За наслідками контрольного зважування станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці відчеплений вагон №61605515 відправлено на станцію призначення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, за перевізним документом №49987530.
По прибуттю вагону №61605515 на станцію призначення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, за результатами перевірки вантажу у вагоні, який прибув з комерційним актом попутної станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці №450003/30 від 14.06.2025, не було виявлено різниці між даними акту, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, про що зроблена відмітка в розділі «Є» комерційного акту №450003/30 від 14.06.2025, як то передбачено п.12 «Правил складання актів», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334.
Комерційний акт попутної станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці №450003/30 від 14.06.2025 зареєстровано на станції призначення під №450003/30/340 від 14.06.2025, відповідно до п. 62 Інструкції з ведення станційної комерційної звітності, затвердженої наказом Укрзалізниці від 04.06.2003 №147-Ц.
Правильність внесених у накладну відомостей, як передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, підтверджує представник відправника.
Так, правильність внесених відомостей до накладної № 49987415 підтвердив своїм ЕЦП (електронно-цифровий підпис) представник відправника Жолнерчик Людмила Миколаївна.
Неправильне зазначення у накладній маси вантажу стало підставою для нарахування штрафу та звернення позивача до суду з позовом про його стягнення з відповідача.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), є договір.
Відповідно до статей 626 - 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до приписів ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (стаття 920 ЦК України).
Згідно статті 6 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача.
За договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату (частина 1 статті 22 Статуту залізниць України).
Частинами 1, 2, 3 статті 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. У разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.
Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній (частини 1 та 2 статті 24 Статуту залізниць України).
Зі змісту частини 4 статті 52 Статуту залізниць України випливає, що маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.
Залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами (стаття 105 Статуту залізниць України).
Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (стаття 129 Статуту залізниць України).
Згідно з пунктом 3 Правил складання актів (затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 № 334) акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.
Відповідно пункту 4 Правил складання актів комерційні акти складаються: на місцях загального користування - у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу; при вивантаженні на місцях незагального користування - у день здачі вантажу одержувачу, у цьому разі перевірка повинна здійснюватись до вивантаження або в процесі вивантаження чи зразу ж після нього. У разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона; на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом. У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.
Згідно з пунктом 5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів (затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644) якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.
Порядок та способи визначення маси вантажу наведено у Правилах приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, що за своїм змістом кореспондується зі ст. 37 Статуту залізниць України.
Згідно з п.п. 5, 7 Правил приймання вантажів до перевезення загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012 № 442, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.10.2012 за № 1716/22028, та інших нормативно-правових актів.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, у червні 2025 року за накладною №49987415 (у подальшому перевізні документи №49987530) відповідач як вантажовідправник відправив вантаж «вугілля кам`яне» зі станції Добропілля на станцію Запоріжжя-Ліве. Відповідно до вимог Статуту залізниць України та Правил оформлення перевізних документів, накладна є основним перевізним документом і двосторонньою формою договору, а всі відомості в ній, зокрема щодо маси вантажу, вносяться саме відправником та підтверджуються його підписом (ЕЦП). У даному випадку правильність внесених відомостей підтверджена представником відповідача Жолнерчик Людмилою Миколаївною.
Під час перевезення 14.06.2025 на попутній станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці на підставі акту загальної форми №182 від 14.06.2025 проведено контрольне зважування вагона №61605515 на справних повірених вагах, у результаті якого встановлено невідповідність маси: 67 850 кг за накладною проти 65 850 кг фактично, тобто різниця становить 2000 кг, що значно перевищує допустимі норми розбіжності (0,2% та норми природної втрати). Зазначені обставини належним чином зафіксовані комерційним актом №450003/30 від 14.06.2025, складеним відповідно до ст.129 Статуту залізниць України та Правил складання актів (наказ №334 від 28.05.2002).
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач, прийнявши вагон без зауважень, підтвердив правильність зазначеної маси вантажу, відхиляються колегією суддів, оскільки відповідно до п.28 Правил приймання вантажів до перевезення та ст.24 Статуту залізниць України перевірка маси при прийнятті вантажу не є обов`язком перевізника, а відповідальність за достовірність даних покладається виключно на відправника. Сам факт прийняття вантажу до перевезення не свідчить про підтвердження правильності маси.
Посилання апелянта на те, що невідповідність маси встановлена не на станції відправлення, а на попутній станції, також не спростовує правомірності застосування відповідальності, оскільки правові норми (ст.24, 129 Статуту) прямо передбачають право залізниці перевіряти масу вантажу на будь-якому етапі перевезення, а п.8 Правил складання актів допускає складання комерційних актів на попутних станціях.
Доводи щодо неналежності комерційного акту №450003/30 від 14.06.2025 через порушення строків його складання є необґрунтованими, оскільки акт складено у день фактичного проведення контрольного зважування (14.06.2025), що підтверджується актом загальної форми №182 від 14.06.2025, тобто з дотриманням вимог п.4 Правил складання актів.
Суд першої інстанції вірно зазначив , що комерційний акт є передбаченим законом належним та допустимим доказом невідповідності маси вантажу даним перевізних документів (ст.77 ГПК України), а його достовірність відповідачем не спростована. Додатково підтверджено, що на станції призначення Запоріжжя-Ліве розбіжностей із даними комерційного акту не виявлено, що засвідчено відміткою у розділі «Є» цього акту та його реєстрацією №450003/30/340.
Факт невідповідності маси вантажу, вказаної відповідачем у накладній №49987415, фактичній масі вантажу у вагоні № 61605515 встановленій під час контрольного зважування на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці та належним чином зафіксовано комерційним актом №450003/30 від 14.06.2025, підписаним уповноваженими особами та складеним у відповідності до вимог Статуту залізниць України та Правил складання актів.
Доказів, які б свідчили про недійсність зазначеного комерційного акта або про порушення порядку його складання, апелянтом не надано.
Твердження скаржника про відсутність доказів неправильного зазначення маси вантажу спростовуються належними та допустимими доказами у справі – комерційним актом, даними контрольного зважування, технічно справними та повіреними вагами, а також відсутністю будь-яких доказів протилежного з боку відповідача.
Аргументи щодо можливих змін маси вантажу під час перевезення не підтверджені жодними доказами та є припущеннями. При цьому встановлена різниця у 2000 кг істотно перевищує допустимі норми природної втрати вантажу, що виключає можливість її виникнення внаслідок природних процесів. Будь-яких даних про пошкодження вагона, втручання у вантаж або інші обставини, які могли б спричинити зміну маси під час перевезення, матеріали справи не містять.
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановленого факту порушення відповідачем вимог законодавства щодо правильності зазначення маси вантажу у накладній. У зв`язку з цим підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції не вбачається, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

6. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
Порушень або неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені ним в апеляційній скарзі, свого підтвердження не знайшли, не спростовують мотивів та висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим, відхиляються судом апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі № 904/6709/25.

7. Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 275, 276, 282 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі № 904/6709/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі № 904/6709/25 - залишити без змін.
3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Ю.А. Джепа

Судді: С.В. Мартинюк

Ю.В. Фещенко