ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/1471/25	Головуючий у 1-й інстанції Клим Т.П. 	
Провадження № 22-ц/817/39/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
у відсутності сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/1471/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 вересня 2025 року (ухвалене суддею Клим Т.П., повний текст якого складено 01 жовтня 2025 року) в справі за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі — АТ «Сенс Банк», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі — відповідач, апелянт) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 18 липня 2017 року між АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого в даний час є АТ «Сенс Банк», та відповідачем укладений договір про банківське обслуговування фізичних осіб № 630688888. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від банку інформації. Зазначає, що банк умови кредитного договору виконав у повному обсязі, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 17 липня 2023 року у нього виникла заборгованість у розмірі 228501.01 грн, з яких 84695.53 грн - тіло кредиту, 110687.19 грн - прострочене тіло кредиту, 33118.29 грн - відсотки за користування кредитом. Відповідач добровільно заборгованість не сплатив, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Сенс Банк».
У зв`язку з наведеним, позивач просив суд стягнути з відповідача 228501.01 грн заборгованості за договором кредиту № 630688888 та судовий збір.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 вересня 2025 року позовну заяву АТ «Сенс Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 630688888 від 18 липня 2017 року в розмірі 228501.01 грн та 2742.01 грн сплаченого судового збору.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Медвідь І.М., подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем на підтвердження укладення кредитного договору надано оферту від відповідача від 18 липня 2017 року на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, акцепт банка пропозиції на укладання угоди без зазначення дати, анкету-заяву від 18 липня 2017 року про акцепт публічної пропозиції банка на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, паспорт споживчого кредиту. Однак, апелянт зазначає, що оферта на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття рахунка № НОМЕР_1 та акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2017 року не є належним та допустимим доказом у розумінні статей 77, 78 ЦПК України, оскільки як оферта, так і акцепт не містять підпису ОСОБА_2 , тому його не можна вважати частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 18 липня 2017 року, в якому відсутня базова процентна ставка за користування кредитними коштами, отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена в формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Разом з тим, позивач на обгрунтування позовних вимог долучає до позовної заяви анкету-заяву від 18 липня 2017 року, однак дана анкета-заява містить лише анкетні відомості апелянта, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Заява не містить даних про умови кредитування.
На думку сторони відповідача, долучені позивачем до позовної заяви матеріали не містять доказів на підтвердження видачі банком ОСОБА_2 кредитної картки, її номер, строку її дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, зарахування на цю картку суми кредиту у розмірі 11000.00 грн, відкриття рахунків на ім`я останнього (копії квитанцій, меморіального ордеру тощо) та інших доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів ОСОБА_2 в розмірі, заявленому позивачем.
У зв`язку з наведеним, відповідач просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.
Учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином буди повідомлені про день і час слухання справи. Крім того, сторони подали до апеляційного суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
18 липня 2017 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із наступними основними умовами:
- тип кредиту – відновлювальна кредитна лінія;
- найменування продукту – «Максимум»;
- мета кредиту – для особистих потреб;
- ліміт відновлювальної кредитної лінії – 200000 грн;
- сума кредиту, що є доступною на момент укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та встановлення відновлювальної кредитної лінії – 11000.00 грн;
- процентна ставка – 39.99 % річних за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою;
- тип процентної ставки – фіксована;
- тип картки – MC DEBIT WORLD строком дії 3 (три) роки з моменту її випуску;
- порядок повернення кредиту – щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 7 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн.
Своїм підписом позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь- якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він згодна; ознайомлений з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку, із усіма змінами та доповненнями, зокрема його положеннями, що регулюють порядок та умови оформлення продукту «Максимум», які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою alfabank.com.ua та які йому роз`ясненні, зрозумілі та з якими він цілком згодний.
12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.
Згідно з випискою по рахунку за кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 18 липня 2017 року по 17 липня 2023 року із зазначенням руху коштів по рахунку № НОМЕР_2 за кредитом, у якому зазначено номер кредитного договору 630688888, всього надходжень вказано 515403.74 грн, всього витрат — 743852.46 грн та поточна заборгованість становить 232086.19 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом, у якому зазначено номер кредитного договору 630688888, дата надання кредиту 18 липня 2017 року, сума ліміту 11000 грн, за період з 18 липня 2017 року по 17 липня 2023 року, загальна заборгованість складає 228501.01 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 228501.01 грн, з яких: 110687.19 грн – прострочене тіло кредиту, 33118.29 грн – відсотки за користування кредитом, 84695.53 грн – тіло кредиту.
З таким висновком колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 
1) письмовими, речовими і електронними доказами; 
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст.13 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Так, стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції залишив поза увагою, що докази укладення договору №630688888 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 , номер якого зазначений на долучених до позову доказах, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, в матеріалах справи відсутні.
Зокрема, не є належним доказом укладення такого договору надана позивачем анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», підписана ОСОБА_2 18 липня 2017 року, оскільки містить лише особисту інформацію заявника, обрання ним кредитної картки MC DEBIT WORLD та прийняття ним пропозиції про її комплексне банківське обслуговування. Зазначена заява не є договором в розумінні ст.ст.203, 205, 207, 1054 ЦК України. В анкеті-заяві міститься посилання на договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, однак сам договір в матеріалах справи відсутній, а у анкеті-заяві від 18 липня 2017 року не зазначено, що саме ця анкета вважається договором або принаймні є його складовою частиною.
Розрахунок заборгованості за кредитом та виписка по рахунку, надані позивачем в якості доказу, проведені в межах кредитного договору № 630688888, проте матеріали справи не містять копії такого договору. Отже суд першої інстанції був позбавлений можливості дослідити факт правильності проведення такого розрахунку. Крім того, наданий позивачем розрахунок не містить інформації про те, чи використовував відповідач кредитний ліміт та про дату і розмір використання такого ліміту.
Саме по собі зазначення у анкеті-заяві і довідці про умови кредитування певних умов кредитування не підтверджує, що між сторонами на цих умовах було укладено кредитний договір.
Виписка по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 18 липня 2017 року по 17 липня 2023 року, із зазначенням руху коштів по рахунку № НОМЕР_2 , не є доказом укладення кредитного договору № 630688888 від 18 липня 2017 року, зважаючи на те, що вона зроблена за поточним рахунком, який не зазначений в жодному з інших наданих позивачем доказів.
Зазначені обставини унеможливлюють перевірку правильності нарахування заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором на підставі цієї виписки та доведення на підставі такої виписки наявності заборгованості взагалі.
Враховуючи, що позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними та допустимими доказами укладення кредитного договору № 630688888 від 18 липня 2017 року, отримання за цим договором кредитних коштів, наявності та розміру заборгованості за кредитним договором, зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях, а отже позов задоволений судом першої інстанції безпідставно.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що виходячи з наданих позивачем документів вбачається, що строк дії картки — 3 роки, однак доказів про укладення додаткових угод, які б продовжували строк такого кредитування, позивачем надано не було, а судом першої інстанції не перевірено та не досліджено наявності підстав для нарахування відсотків у випадку закінчення строку кредитування.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.
Щодо вирішення питання судових витрат.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно платіжної інструкції 8396-2414-6962-6796 від 06 листопада 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 за апеляційний розгляд даної справи сплатив судовий збір у розмірі 5141.20 грн.
За таких обставин, з позивача слід стягнути на користь відповідача судовий збір за апеляційний розгляд даної справи у розмірі 5141.20 грн.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 вересня 2025 року — скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — відмовити.
Стягнути з акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за апеляційний розгляд даної справи в розмірі 5141 (п`ять тисяч сто сорок одна) гривню 20 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 06 березня 2026 року.

Реквізити учасників:
Позивач: акціонерне товариство «Сенс Банк», місце знаходження вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, ЄДРПОУ: 23494714.
Відповідач: ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Головуючий         О.З. Костів
Судді:          Б.О. Гірський
Н.М. Храпак