Гребінківський районний суд Полтавської області 
___________________________________________________________________________________
  	Справа №: 528/1319/25	

Провадження № 2/528/67/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
24 квітня 2026 року   	м. Гребінка	

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі: 
головуючого судді Вітківського М.О., 
при секретарі Коваленко О.В.
за участі сторін:
представника позивача Таргонія В.М. (в режимі відеоконференції)
представника відповідача Лаврової М.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гребінка з повною технічною фіксацією в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю,

в с т а н о в и в:

Представник позивачів - адвокат Адвокатського об`єднання «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» Таргоній В.М. звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить суд: стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю 300 000 (триста тисяч) гривень без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів; стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю 300 000 (триста тисяч) гривень без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
В обгрунтування позовних вимог вказує, що 26.12.2024 року близько 18:53 машиніст локомотивного депо «Київ-Пасажирський» ОСОБА_3 , керуючи потягом №101, зі сполученням «Краматорськ-Херсон», рухаючись в напрямку міста Києва рухаючись у межах населеного пункту м. Яготин, здійснив наїзд на пішохода - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. Вказані обставини встановлені в ході досудового розслідування кримінального провадження №12024111100002504 розпочатого за фактом смерті ОСОБА_4 .
Зазначає, що внаслідок смерті ОСОБА_4 , позивачам по справі, а саме його дружині та дочці було спричинено моральну шкоду. Позивачів об`єднувало спільне проживання, відповідно спільний побут, спільні традиції та сталий життєвий устрій. Позивачі втратили можливість тривалого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може.
Позивач ОСОБА_1 була дружиною загиблого 40 років, в шлюбі народили та виховали дітей, це свідчить про стійкість життєвих зв`язків. Смертю чоловіка та батька було зруйновано звичне коло спілкування позивачів, коло близьких людей з якими можна розділити будь-які події в житті і які можуть надавати безумовну та безкорисну підтримку, попередній стан позивачів ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є непоправною втратою. 
Сам факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних. Внаслідок смерті батька та чоловіка позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з їх сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Позивачі не можуть отримати від батька та чоловіка пораду, розраховувати на його допомогу та підтримку.
Емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь якими іншимистражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть батька стала для позивачів різкою психотравматичною подією. Особливу увагу заслуговує те, що страждання позивачів повязані зі смертю батька, є неодномоментими, а триваючими, тому що його втрата є непоправною подією.
Вказує, що встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз.
З урахуванням наведеного, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 600 000 грн., оскільки такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. 
06 листопада 2025 року до суду надійшла відповідь Відділу ведення реєстру територіальної громади та реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Гребінківської міської ради, згідно якої встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.38,39).
Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2025 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаною позовною заявою. Витребувано з відділення поліції №2 (м. Яготин) Бориспільського РУП ГУНП в Київській області матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР №12024111100002504, а саме висновок судово-медичної експертизи трупа та постанову про закриття кримінального провадження. Встановлено відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву (а.с.40-42).
01.12.2025 року представником відповідача – адвокатом Лавровою М.А., через систему «Електронний суд», подано відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує, що не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необгрунтованими та заперечує в їх задоволенні в повному обсязі. 
Вказує, що володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.згідно з пунктом 3 «Правил поведінки громадян на залізничному транспорті», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1995 року № 903 особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою.
Відповідно до пунктів 2.2 та 2.3 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54, перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо), при наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід.
Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 Правил пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м; переходити колію зразу після проходу поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо), не впевнившись, що по сусідніх коліях не пересувається рухомий склад. 
Відповідно до свідчень машиніста та помічника машиніста пасажирського поїзду № 101, зі сполученням Краматорськ-Херсон, людина (згодом потерпілий ОСОБА_5 ) перебувала на коліях, а саме сиділа між рельсами та на сигнали великої гучності не реагувала.
Таким чином, потерпілий порушив пункти 2.2; 2.3; 2.5; 2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України». Ці правила передбачають заборону пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. При наближенні поїзда треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід.
Дотримання зазначених правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є, що потерпілий свідомо порушив ці правила.
Отже, ОСОБА_5 свідомо, нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті, знаходився на залізничній колії, що призвело до його загибелі.
Щодо відшкодування матеріальної шкоди зазначає, у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18) вказано, що «зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. 
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою».
Відсутність однієї умови виключає покладення відповідальності з відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди.
По факту загибелі ОСОБА_5 залізницею проведене службове розслідування, що підтверджується актом службового розслідування від 03.01.2024, яким встановлено: локомотивною бригадою поїзда № 101 (Краматорськ-Херсон) з яким слідував електровоз ЧС4-131 у складі машиніста ОСОБА_3 та помічника машиніста ОСОБА_6 при слідуванні по станції Яготин по 1 колії було побачено чоловіка, який перебував на коліях, та своєчасно вжито заходів для попередження наїзду на ОСОБА_5 (подано сигнал великої гучності із застосуванням екстреного гальмування, гальмівний шлях – 700 м.). Локомотивна бригада при запобіганні наїзду діяла у відповідності до вимог Правил ЦВ-ЦЛ-0015. Вини локомотивної бригади у випадку смертельного травмування сторонньої людини немає, випадок стався внаслідок порушення самим потерпілим «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» затверджених наказзом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54, а саме п.2.2.,2.3., 2.5., 2.6. що підтверджується висновками комісії у вищевказаному акті службового розслідування.
При наїзді на сторонню людину ніяких ознак пошкоджень при огляді електровозу серії ЧС4-131 не виявлено. Гальмівна, освітлювальна та системи піскоподачі і звукових сигналів у справному стані, що підтверджується актом комісійного огляду електровозу від 27.12.2024.
Отже, працівниками залізничного транспорту не були порушені правила безпеки руху або експлуатації транспорту, а також відсутні недоброякісний ремонт транспортних засобів, колій, засобів сигналізації та зв`язку тощо, що свідчить про правомірність дій Відповідача.
Відсутність у діях Відповідача неправомірності або протиправності виключає його обов`язок відшкодовувати завдану шкоду. У пунктах 3, 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивачами, до матеріалів справи не надано жодних письмових доказів, які б підтверджували їх моральні страждання щодо смерті близької людини. 
В позовній заяві Позивачі зазначають, що смерть чоловіка та батька не могла не спричинити їй психоемоційну травму. Проте, в матеріалах справи в обґрунтування факту та ступеня понесених фізичних, душевних чи психічних страждань не міститься доказів звернення за фаховою медичною допомогою, жодних медичних висновків, рецептів чи довідок про призначення комусь з Позивачів лікування, медичних препаратів, проходження реабілітації, надання психологічної та/або соціальної підтримки тощо.
В матеріалах справи не міститься жодних доказів моральних страждань Позивачів у зв`язку зі смертю потерпілого, доказів підтверджуючих втрату фізичної, моральної підтримки. Позивачем ОСОБА_2 не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю з загиблим на час смерті батька, оскільки факт спільного мешкання за однією адресою сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що вони мешкали однією сім`єю.
Як засвідчує практика, не кожна психотравмуюча ситуація апріорі завдає моральних страждань певній особі, оскільки в силу своєї значущості або індивідуальних особливостей особистості людина може швидко забувати про те щось сталося, або отримує сильний стрес (та/або пост стресовий розлад). Існує дуже багато факторів, які необхідно оцінити, щоб дізнатися про адекватний мінімум моральної шкоди для кожної окремо взятої людини.
Чинним законодавством не передбачена презумпція наявності моральної шкоди оскільки позивач має доводити обґрунтованість позовних вимог.
Крім цього, метою законодавства в сфері цивільного процесу є забезпечення справедливого вирішення справи судом. Адже право на компенсацію моральної шкоди виникає не автоматично при вчиненні заподіювачем шкоди будь-яких неправомірних діянь, а за умови доведення, в чому саме полягають моральні страждання і які втрати немайнового характеру вони спричинили.
Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлюєімперативний обов`язок компенсації.
Відтак, посилаючись на норми ЦК України та Верховного Суду просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.60-68).
11.12.2025 року на виконання ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2025 року від Бориспільського РУП ГУНП в Київській області надійшла відповідь, що досудове слідство у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР №12024111100002504 від 27.12.2024 року триває, також надано копію висновку експерта №202 (а.с.80-83).
Ухвалою судді від 13.01.2026 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.96,97).
16.04.2026 року в судовому засіданні представник позивача - адвокат Таргоній В.М., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов у повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позовній заяві.
16.04.2026 року у судовому засіданні представник відповідача – адвокат Лаврова М.А., просила відмовити у задоволенні позовних вимог, в своїх поясненнях посилалася на заперечення викладені у відзиві на позовну заяву.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. 
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.
Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Яготинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.12.2024 а/з №611, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 57 років. (а.с.12). 
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дружиною померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про, що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіональнго управління Міністерства юстиції виданого повторно 27.06.2024. (а.с.14).
Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідною донькою померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про, що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 27.05.1985 року та копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 09.12.2009 року. (а.с.15,16). 
Із матеріалів справи вбачається, що на час смерті померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним зареєстровані: дружина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджуться довідкою про реєстрацію місця проживання на день смерті, виданою Виконавчим комітетом Гребінківської міської ради Полтавської області №18.1-09/51 від 21.05.2025. (а.с.13-24). 
Актом службового розслідування від 03.01.2024 встановлено: локомотивною бригадою поїзда № 101 (Краматорськ-Херсон) з яким слідував електровоз ЧС4-131 у складі машиніста ОСОБА_3 та помічника машиніста ОСОБА_6 при слідуванні по станції Яготин по 1 колії було побачено чоловіка, який перебував на коліях, та своєчасно вжито заходів для попередження наїзду на ОСОБА_5 (подано сигнал великої гучності із застосуванням екстреного гальмування, гальмівний шлях – 700 м.). Локомотивна бригада при запобіганні наїзду діяла у відповідності до вимог ПравилЦВ-ЦЛ-0015. Вини локомотивної бригади у випадку смертельного травмування сторонньої людини немає, випадок стався внаслідок порушення самим потерпілим «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» затверджених наказзом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54, а саме п.2.2.,2.3., 2.5., 2.6. що підтверджується висновками комісії у вищевказаному акті службового розслідування. (а.с.65-68). 
11.12.2025 року на виконання ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2025 від Бориспільського РУП ГУНП в Київській області надано копію висновку експетра №202 у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР №12024111100002504 від 27.12.2024, з якого слідує, що смерть ОСОБА_4 , 1967 року народження, настала від розтрощення тіла. Виявлені тілесні ушкодження утворились при залізничній травмі, можливо 26.12.2024 року вказано в постанові. Виявлені тілесні ушкодження, мають ознаки тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті. При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа гр. ОСОБА_4 , виявлено етиловий спитр у концентрації 4,65%0.(а.с.80-83).
Згідно ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи.
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, відповідна особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61-12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження №61-19345св19).
При цьому, з наведеного також слідує, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відтак, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини.
Судом враховано, що смерть ОСОБА_4 настала від травм, отриманих внаслідок наїзду на нього потяга АТ «Українська залізниця» під керуванням машиніста, що перебував у трудових відносинах з останнім, що знаходиться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_4 . Отже, власником джерела підвищеної небезпеки є АТ «Українська залізниця».
Відтак, у позивачів виникло право вимоги до відповідача АТ «Українська залізниця», як до власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки.
Суд зазначає, що сам лише факт загибелі батька та чоловіка позивачів, яка наступила у зв`язку із наїздом потяга, як джерела підвищеної небезпеки, завдало останнім моральної шкоди, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть чоловіка та батька.
Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Так, під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). При цьому, особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Проте, обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19 (провадження №61-320св20).
В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого.
Поряд з цим, згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування.
Із висновку експетра №202 у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР №12024111100002504 від 27.12.2024, з якого слідує, що смерть гр. ОСОБА_4 , 1967 року народження, настала від розтрощення тіла. Виявлені тілесні ушкодження утворились при залізничній травмі. Виявлені тілесні ушкодження, мають ознаки тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті. При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа гр. ОСОБА_4 , виявлено етиловий спитр у концентрації 4,65%0.
Таким чином, суд приходиться до висновку про наявність грубої необережності з боку гр. ОСОБА_4 , яка перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням його загибелі. Зокрема, враховується, що загиблий пребував на залізничній колії, на сигнали великої гучності не реагував, машиністом було застосовано екстренне гальмування з подачею піску під колісні пари, але наїзду уникнути не вдалося. Локомотивна бригада при запобіганні наїзду діяла у відповідності до вимог Правил ЦВ-ЦЛ-0015. Вини локомотивної бригади у випадку смертельного травмування сторонньої людини немає, випадок стався внаслідок порушення самим потерпілим «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» затверджених наказзом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54, а саме п.2.2.,2.3., 2.5., 2.6. 
Відповідно до наявних у справі доказів, на момент події потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, що негативно вплинуло на його здатність адекватно оцінювати дорожню обстановку, швидкість руху поїзда та потенційні ризики, пов`язані з перебуванням у зоні підвищеної небезпеки.
Вказані обставини свідчать про істотний ступінь власної вини потерпілого у настанні трагічних наслідків та підлягають обов`язковому врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди.
Аналогічних висновків про зменшення розміру моральної шкоди у зв`язку з відсутністю доказів порушення працівниками залізниці правил безпеки руху або експлуатації транспорту, а також враховуючи поведінку загиблої, дійшов Верховний суд у постановах від 12.12.2018 у справі № 355/981/16-ц, від 05.06.2024 у справі № 543/855/21, від 16.12.2020 у справі № 161/3557/19.
Також судом враховується, що відповідно до частини 4 статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Постановою ОП КЦС Верховного Суду від 05.12.2022 в справі №214/7462/20 визначено, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняти до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Також, суд зважає на роз`яснення, викладені у пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами, згідно з якими під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004)
Позивачі зазначають, що попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною та непоправною втратою. Внаслідок смерті батька та чоловіка позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну, відповідачів об`єднувало спільне проживання, відповідно спільний побут. Передчасна смерть батька стала для позивачів різкою психотравматичною подією. Позивачі втратили можливість тривалого життєвого зв`язку з батьком та чоловіком, який поновлений бути не може. Моральні страждання позивачів повязані зі смертю батька, є неодномоментими, а триваючими, тому що його втрата є непоправною подією.
Поряд з цим, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Так, визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди, суд виходить із комплексної оцінки всіх істотних обставин справи. Зокрема, враховується глибина моральних страждань та інтенсивність душевних переживань, яких зазнали позивачі у зв`язку із смертю їхнього батька. Суд бере до уваги безповоротний характер немайнових втрат, оскільки втрата близької людини є непоправною та не може бути усунута жодним іншим способом, окрім грошової компенсації.
Разом з тим, при вирішенні питання про розмір грошової компенсації моральної шкоди суд ураховує також і всі інші обставини, що мають істотне значення для правильного та справедливого вирішення спору, у тому числі характер поведінки самої потерпілої перед настанням трагічних наслідків.
Судом береться до уваги, що відповідно до частини 4 статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Також, суд враховує загальновідомі обставини, що існують нині в державі, зокрема військову агресію російської федерації проти України, а також роль АТ «Укрзалізниця», як єдиного надійного національного перевізника, який несе значні фінансові витрати на ремонт інфраструктури, евакуацію та вивезення населення з-під обстрілів і забезпечення безперебійної та стабільної роботи товариства.
Крім того, аналіз судової практики Верховного Суду у справах про відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю близької особи свідчить, що присуджувані судами суми, як правило, є суттєво меншими, ніж заявлена позивачем сума та коливаються у межах, які забезпечують справедливу компенсацію, але не мають карального чи репресивного характеру. Заявлена до стягнення сума 600 000 грн. істотно виходить за межі сформованої судової практики.
З урахуванням наведеного, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, з врахуванням глибини, часу фізичних та душевних страждань, їх тривалості, беручи до уваги грубу необережність загиблого, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому задоволенню з урахуванням обставин, що мають істотне значення для встановлення розміру такої, і на погляд суду, буде доцільним стягнути на користь позивачів моральну шкоду в розмірі 125 000,00 грн., на користь кожного позивача. Таким чином позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до п.п.164.2.14 «а» статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом.
Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому моральної шкоди.
Таким чином, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
За таких обставин, підлягає до стягнення розмір моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачів звільнено від сплати судового збору на підставі п.2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до пп. 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1% відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.
При поданні позовної заяви позивачі повинні були сплатити 6 000,00 грн. судового збору.
Оскільки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (позовні вимоги задоволені на 41,6%) у загальному розмірі 250 000,00 гривень. Тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 496,00 гривень.
Керуючись ст.ст. 4, 11, 12, 13, 76-80, 81, 83 ,89, 128, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , в якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю 125 000 (сто двадцять п`ять тисяч) гривень без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Cтягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , в якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю 125 000 (сто двадцять п`ять тисяч) гривень без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40075815) на користь держави судовий збір в розмірі 2 496,00 (дві тисячі чотириста дев`яносто шість) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:
Позивач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця» (місцезнаходження: вул. Єжи Гедройця, 58, м. Київ, код ЄДРПОУ 40075815). 

Суддя  	М. О. Вітківський