Справа № 569/25192/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року 

Рівненський міський судРівненської області в складі:
головуючого судді - Тимощука О.Я.,
при секретарі Ковальчук О.Б.,
за участю представника позивача – адвоката Бевз Т.С.,
представника відповідача – Осмолик М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради про визнання протиправними та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради про визнання протиправними та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.
В обґрунтування позову посилається на те, що 05 листопада 2025 року Адміністративною комісією Виконавчого комітету Рівненської міської ради було винесено Постанову № 842 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. 00 коп.
Підставою для складення Постанови було те, що 22 жовтня 2025 року о 10 год. 00 хв. за адресою: м. Рівне, вул. Захисників Маріуполя, виявлено, що засновник ПП «Техкомплект» ОСОБА_1 не утримував в належному стан території, надані в установленому законом порядку, чим порушені вимоги п.п. 3.5.3.1. Правил благоустрою м. Рівного, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28.04.2011 року № 512. В результаті вчинено правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 152 КУпАП.
Також, 05 листопада 2025 року Адміністративною комісією Виконавчого комітету Рівненської міської ради було винесено Постанову № 843 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. 00коп.
У Постанові зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 001040 від 22 жовтня 2025 року: 22.10.2025 року о 10 год. 15 хв. за адресою: м. Рівне, вул. Захисників Маріуполя, допустив зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях, чим порушені вимоги п.п. 4.1.6. Правил благоустрою м. Рівного, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28.04.2011 №512. В результаті вчинено правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 152КУпАП.
Вважає, що вище вказані Постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконними та необґрунтованими, оскільки не вказано в чому саме полягало порушення Правил благоустрою м. Рівне позивачем та в чому саме полягає утримання в неналежному стані території, наданої в установленому законом порядку. Також позивач зазначає, що місцем скоєння правопорушення згідно Протоколів від 22.10.2025 року та Постанов від 05.11.2025 року зазначено м. Рівне, вул. Захисників Маріуполя. Однак, в Протоколі № 001039 від 22.10.2025 року не зазначено кадастрового номеру земельної ділянки, і тому ідентифікувати місце скоєння правопорушення лише за адресою м. Рівне, вул. Захисників Маріуполя неможливо.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24.11.2025 у вказаній справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
19 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача Осмолик М.В. подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що винність Позивача у вчиненні адміністративних правопорушень підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, тому постанови № 842 та № 843 у справі про адміністративне правопорушення від 05 листопада 2025 року винесені Адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за порушення ст.152 КУпАП винесені у відповідності до вимог чинного законодавства, у межах повноважень адміністративної комісії.
17 березня 2026 року представником позивача – адвокатом Бевз Т.С. подано через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області клопотання про долучення додаткових письмових доказів до справи, а саме протоколів засідань архітектурно-будівельної ради.
В п. 1 прохальної частини позовної заяви позивач просить визнати поважними причину пропуску та поновити строк на подання позову до суду. 
Так, позивач вказує на те, що він не був повідомлений про засідання адміністративної комісії. Будь-яких додаткових повідомлень про час та дату розгляду засідання Адміністративної комісії він не отримував. ознайомився з Постановами № 842 та № 843 від 05.11.2025 року під розписку безпосередньо у виконавчому комітеті Рівненської міської ради. Просить визнати причини пропуску строку поважними, об`єктивними та такими що не залежали від нього.
Суд вважає, що таке клопотання підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача про час та дату засідання Адміністративної комісії по розгляду протоколів № 001039 від 22.10.2025 року та № 001040 від 22.10.2025 року.
Отже, суд приходить до висновку, що за відсутності доказів належного повідомлення позивача про час та дату засідання Адміністративної комісії по розгляду протоколів № 001039 від 22.10.2025 року та № 001040 від 22.10.2025 року, доводи позивача про поважність причин пропуску строку на звернення до суду є обґрунтованими та неспростовними, а тому строк на звернення до суду пропущений з поважних причин і його слід поновити.
Представник позивача - адвокат Бевз Т.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити, з підстав викладених у позовній заяві. 
Представник відповідача – Осмолик М.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просить в їх задоволенні відмовити.
Заслухавши думку учасників процесу, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, вивчивши відзив, надісланий відповідачем, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Рівненської міської ради від 13.11.1997 року приватній фірмі «Техкомплект» із земель міста було надано в постійне користування земельну ділянку площею 1800 м2 по вулиці Костромській для будівництва та обслуговування автозаправної станції. 
05 листопада 2025 року Адміністративною комісією виконавчого комітету Рівненської міської ради було винесено Постанову № 842 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. 00 коп.
У Постанові зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 001039 від 22 жовтня 2025 року: 22.10.2025 року о 10 год. 00 хв. за адресою: м. Рівне, вул. Захисників Маріуполя, виявлено, що засновник ПП «Техкомплект» позивач не утримував в належному стан території, надані в установленому законом порядку, чим порушені вимоги п.п.3.5.3.1. Правил благоустрою м. Рівного, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28.04.2011 року № 512. В результаті вчинено правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 152 КУпАП.
Також, 05 листопада 2025 року Адміністративною комісією Виконавчого комітету Рівненської міської ради було винесено Постанову №843 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. 00коп.
У Постанові зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 001040 від 22 жовтня 2025 року: 22.10.2025 року о 10 год. 15 хв. за адресою: м. Рівне, вул. Захисників Маріуполя, допустив зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях, чим порушені вимоги п.п. 4.1.6. Правил благоустрою м. Рівного, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28.04.2011 року № 512. В результаті вчинено правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 152КУпАП.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Згідно зі ст. 6, ст. 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Стаття 8 КУпАП передбачає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що до протоколу додано матеріали фотофіксації, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
На переконання суду, додані до протоколів фото не підтверджують факту порушення, викладеного у протоколі, оскільки на наданих фото відсутня прив`язка до місцевості, не надані пояснення з приводу того, що зображено на цьому фото, а отже, відсутні підстави вважати, що фото зроблене саме в цей час та за цією адресою та має відношення до вказаного адміністративного правопорушення, тому суд не може прийняти його до уваги як належні та допустимі докази. Також відсутні будь які пояснення свідків. Із долучених фото не можливо достовірно встановити прив`язку відображеного на них сміття до місцевості.
В свою чергу, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є достатнім доказом вчинення правопорушення, оскільки протокол є предметом оцінки органу, який уповноважений на розгляд справи про адміністративне правопорушення, в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи у сукупності з іншими доказами, які в даній справі відсутні.
Відповідно до п. 44 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.
У п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» наголошується, що затвердження правил благоустрою територій населених пунктів є повноваженням сільських, селищних і міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів.
Згідно зі ст. 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким встановлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.
Таким чином, для кваліфікації дій правопорушника за статтею 152 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення необхідно вказати конкретні дії правопорушника і зазначити конкретну норму Правил благоустрою міста,що була порушена.
Рішенням Рівненської міської ради від 28.04.2011 року № 512 були затверджені Правила благоустрою м. Рівне.
Відповідно до п.п. 3.5.3.1 Правил благоустрою м. Рівне відповідальні особи підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, юридичні та фізичні особи, що використовують будинки і споруди та приміщення в них, зобов`язані утримувати в належному стані території, надані їм в установленому законом порядку.
Виходячи зі змісту Протоколу №001039 від 22.10.2025 року та Постанови №842 від 05.11.2025 року, зазначено, що ОСОБА_1 не утримував в належному стані територію, надану в установленому законом порядку, чим порушив п.п. 3.5.3.1 Правил благоустрою м. Рівного.
Проте, ні Протокол, ні Постанова не конкретизують, в чому саме полягало порушення Правил благоустрою м. Рівне позивачем та в чому саме полягає утримання в неналежному стані території, наданої в установленому законом порядку.
Крім того, як вбачається з доданого до позову Припису 1904 від 22.10.2025 року позивачу було надано термін до 04.11.2025 року для усунення порушення шляхом приведення об`єкту благоустрою в належний стан, знову ж таки без конкретизації.
Також, місцем скоєння правопорушення згідно Протоколу № 001039 від 22.10.2025 року та Постанови № 842 від 05.11.2025 року зазначено м. Рівне, вул. Захисників Маріуполя. Однак в Протоколі № 001039 від 22.10.2025 року не зазначено кадастрового номеру земельної ділянки скоєння правопорушення. Лише за адресою м. Рівне, вул. Захисників Маріуполя ідентифікувати земельну ділянку неможливо.
У Постанові № 842 від 05.11.2025 року зазначено кадастровий номер земельної ділянки. Проте, межі земельної ділянки в натурі не виділено, тому таку земельну ділянку не можливо ідентифікувати. 
Аналогічно, відповідно до п.п. 4.1.6 Правил благоустрою м. Рівне суб`єкти благоустрою при поводженні з відходами зобов`язані не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об`єктах.
Виходячи зі змісту Протоколу № 001040 від 22.10.2025 року та Постанови № 843 від 05.11.2025 року, зазначено, що ОСОБА_1 допустив зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях, чим порушив п.п. 4.1.6. Правил благоустрою м. Рівного.
Як вбачається зі змісту Протоколу № 001040 від 22.10.2025 року доказами вчинення позивачем правопорушення було лише фото без ідентифікації земельної ділянки.
Позивач в судовому засіданні пояснив суду, що регулярно прибирає земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні ПП «Техкомплект», підтримує її в належному стані та не зберігає там жодних побутових відходів. 
Водночас, оскільки земельна ділянка є відкритою та неогородженою, періодично забруднюється сміттям, оскільки «Карман» який знаходиться біля земельної ділянки використається як зупинка неофіційними перевізниками. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
При цьому, відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.
Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 року у справі № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначені принципи і положення закону при винесенні оспорюваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки докази щодо події правопорушення та вини позивача в матеріалах справи відсутні.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Водночас, статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Частиною 2статті 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Крім того, суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, згідно з якою в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, враховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів на підтвердження наявності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача були винесені без достатніх правових підстав, за відсутності події та складу правопорушення, що є підставою для їх скасування та закриття провадження у справі.
Тому суд дійшов висновку, що вимога ОСОБА_1 є підставною та обґрунтованою щодо визнання протиправними та скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 19, 77, 122, 241-247 КАС України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Визнати причини пропуску строку на оскарження постанови Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради № 842 від 05 листопада 2025 року та постанови Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради № 843 від 05 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП поважними та поновити йому строк на оскарження вказаних постанов.
Позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради про визнання протиправними та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності – задоволити.
Визнати протиправною та скасувати Постанову Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради № 842 від 05 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700,00 грн., а провадження у справі - закрити.
Визнати протиправною та скасувати Постанову Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради № 843 від 05 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУаАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700,00 грн., а провадження у справі - закрити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області 14.02.1997 року, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Адміністративна комісія при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 12а, код ЄДРПОУ - 04057758).

Суддя Рівненського
міського суду Тимощук О.Я.