Справа № 495/9322/25
№ провадження 2/495/359/2026
р і ш е н н я
ІМЕНЕМ УКрАЇНи

10 березня 2026 року	м. Білгород-Дністровський	

Білгород – Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Чибукової О.В.
позивача - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород – Дністровському Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Аварійно–рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
представника відповідача - ОСОБА_2 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, просить стягнути з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 525576,17 грн 17 коп та допустити негайне виконання рішення.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2024 року № 495/1051/24 по справі за позовом ОСОБА_1 до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, скасовано наказ начальника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області № 249 від 25.09.2023 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади Фахівця групи організації реагування на надзвичайні ситуації та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області. 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді фахівця групи організації реагування на надзвичайні ситуації та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 18.09.2025 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2024 року залишено без змін. 
Під час розгляду справи про скасування наказу про звільнення, поновлення позивача ОСОБА_3 на роботі, судом не вирішувалося питання про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Враховуючи те, що судами встановлено порушення трудових прав позивача та скасовано наказ начальника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області № 249 від 25.09.2023 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади фахівця групи організації реагування на надзвичайні ситуації та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області. 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді фахівця групи організації реагування на надзвичайні ситуації та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області, ОСОБА_4 призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2024 року № 495/1051/24 в частині поновлення на роботі ОСОБА_3 не було допущено до негайного виконання. 
У зв?язку із чим середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню за період з 25.09 2023 року (день звільнення) по 18.09 2025 року (день набрання рішенням суду першої інстанції законної сили та день, а отже день, з якого позивач має бути поновленим на роботі). 
Наказом начальника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області від 15 жовтня 2025 року № 315-НК/60 28 від 15 жовтня 2025 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді 16 жовтня 2025 року та одночасно було вручено попередження про наступне вивільнення протягом 2(двох) місяців відповідно до наказу ДСНС України від 14.07.2023 року №M/30 дск «Про затвердження організаційно-штатних заходів в організаційних структурах Головного управління ДСНС України в Одеській області», наказу Головного управління ДСНС України в Одеській області від 24.07.2023 року № HC-245/60 «Про затвердження організаційно-штатних заходів в організаційних структурах Головного управління ДСНС України в Одеській області», 18.09.2025 року (день набрання рішенням суду першої інстанції законної сили та день, а отже день, з якого позивач має бути поновленим на роботі), але ОСОБА_3 поновляють з 16.10.2025 року тому, вважає, що період з 18.09.2025 року по 16.10.2025 року слід рахувати як відшкодування за вимушений прогул не з вини працівника і долучити до загального нарахування з врахуванням зміни тарифного окладу станом на 2025 рік та вислуги років. 
Період з 18.09.2025 року по 16.10.2025 року включно містить 20 робочих днів. 
Тарифний оклад - 4920,00 грн. 
Надбавка за складність і напруженість 50% - 2460.00 грн. 
Вислуга років (16 років 09 місяців 01день) 20%- 984,00 грн. 
Премія місячна 219% - 18317,00грн. 
Індексація 3П-11,59 грн. 
Всього -26692,75 грн. 
Період з 25.09.2023 року по 18.09.2025 року включно містить 498 робочих днів. 
Робочі дні (для обчислення середнього заробітку - згідно з п.8 Порядку №100) 498 днів.
Згідно з довідкою (липень - серпень 2023) разом 39694,05 грн. за 44 робочі дні.
Середньоденний заробіток: 39694,05 / 44 = 902,14 грн. 
Згідно порядку № 100 позивач надає такий розрахунок суми, належної до стягнення:
Двома повністю відпрацьованими місяцями роботи позивача, перед звільненням, є липень 2023 року, в якому був 21 робочий день та серпень 2023 року, в якому було 23 робочих дні. 
При цьому з довідки про доходи від 09.09.2025 року № 194 вбачається, що за липень 2023 року нарахована заробітна плата ОСОБА_3 становила 19111,95 грн., за серпень 2023 року - 20582,10 грн. 
Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить (19111,95 грн. + 20582,10 грн.): 44 робочих дні = 902,14 грн. 
Середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 з 25 вересня 2023 року по 18 вересня 2025 року становить 449265,72 грн. (902,14 грн * 498 робочих днів). 
Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 вересня 2023 року по 18 вересня 2025 року в сумі 449265,72 грн. 
А також за період з 25 вересня 2023 року по 18 вересня 2025 року при поновленні на роботі ОСОБА_3 набуває право на щорічну відпустку в кількості 55 календарних днів, отже компенсація за набуту відпустку повинна складати 55* 902,14= 49617,70.
На підставі вищевикладеного впевнена, що з відповідача на користь позивача підлягає стяганню середній заробіток та компенсація за відпустку в сумі 449265,72 + 49617,70 = 498883,42. 
Відшкодування за поновлення пізніше 16.10.2025 року замість 18.09.2025 року складає - 26692,75 грн. 
Остаточний розрахунок: 449265,72 + 49617,70 + 26692,75 = 525576,17 грн. (сума до стягнення).
Відповідач надав до суду відзив, у якому зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. 
Позивачем пропущені строки, передбачені ч.1 ст. 233 КзпП України, для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 25.09.2023 року по 16.10.2025 року.
06 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області про скасування наказу начальника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області №249 від 25.09.2023 в частині її звільнення з посади фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області; поновлення її на посаді фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2024 року позов задоволено. 
Скасовано наказ начальника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області №249 від 25.09.2023 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області Поновлено ОСОБА_1 на посаді фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області з моменту звільнення - тобто з 25 вересня 2023 року. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2024 скасувати та ухвалите нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 18.09.2025 року апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області - залишено без задоволення. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2024 року залишено без змін.
Виплати, які має здійснити АРЗ СП на користь Позивача, не можуть вважатись заробітною платою, оскільки вони не випливають із трудового договору і не є платою за виконану роботу. 
За захистом порушеного права щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 25.09.2023 року по 16.10.2025 року Позивач звернувся 03 грудня 2025 року, тобто у грудні 2025 року позивачу беззаперечно став відомий факт невиплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Разом з тим, Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/1051/24 від 25 червня 2024 року скасовано наказ начальника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області № 249 від 25.09.2023 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійнорятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області та поновлено ОСОБА_1 на посаді фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійнорятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області з моменту звільнення – тобто з 25 вересня 2023 року. 
Тобто, враховуючи вищевикладене, Позивачу стало відомо про порушення його права у вигляді незаконного звільнення 25 червня 2024 року відтак їй стало відомо про наявність в неї права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак з відповідними позовними вимогами Позивач звернулась лише 03 грудня 2025 року відповідно із пропуском строків, встановлених ч.1 ст. 233 КЗпП України, тобто з пропуском тримісячного строку з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. 
Виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України) не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати. 
Зважаючи на те, що лише у грудні 2025 року Позивач звернулась із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.09.2023 року по 16.10.2025 року з пропуском строку, передбаченого ч.1 ст. 233 КЗпП України, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з підстав пропуску ОСОБА_1 строку пред`явлення позову
Середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсація за невикористану щорічну відпустку є різними видами виплат та розраховуються за різними правилами: - середній заробіток за час вимушеного прогулу обчислюється в робочих днях відповідно до пункту 8 Порядку № 100; - компенсація за невикористану щорічну відпустку обчислюється в календарних днях відповідно до пунктів 2, 7 Порядку № 100. Зазначені виплати не можуть розраховуватися з однієї і тієї ж середньоденної заробітної плати.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, компенсація за невикористану щорічну відпустку визначається виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. З урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України № 957 від 08.09.2023, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, набуті до 2023 року, розраховується виключно з виплат, нарахованих у 2023 році.
Згідно з пунктами 4 та 10 Порядку № 100, у разі якщо в окремих місяцях розрахункового періоду працівник не мав заробітку з поважних причин, середня заробітна плата визначається: з посадового окладу (тарифної ставки), встановленого працівнику; а за його відсутності — з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством у відповідному періоді. 
Оскільки звільнення Позивача відбулось у вересні 2023 року, то для розрахунку компенсації за невикористану щорічну відпустку у 2023 році необхідно застосовувати наступний порядок розрахунків: 
за період січень – серпень 2023 року враховується фактично нарахована заробітна плата; для працівників, які пропрацювали менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи — з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація, відповідно до Порядку № 100. 
Місяці 2023 року, в яких заробітна плата не нараховувалась, та місяць звільнення виключається з розрахунку. 
Щодо компенсації з 01.01.2024 р. по 18.08.2025 р. розрахунок проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю події.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на дату складання цієї довідки: не визначений судовим рішенням, не нарахований, не виплачений позивачу. 
Відповідно до вимог Порядку № 100 та принципів бухгалтерського обліку, до розрахунку середньої заробітної плати включаються лише фактично нараховані виплати. 
У зв`язку з цим, суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які не призначені судом та не виплачені, не можуть бути враховані при розрахунку компенсації за невикористану щорічну відпустку. 
Враховуючи вищенаведене, розрахунок компенсації за невикористану щорічну відпустку здійснюється: у календарних днях; з урахуванням фактично нарахованої заробітної плати 2023 року; із застосуванням посадового окладу або мінімальної заробітної плати у місяцях відсутності доходу; без урахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який не був визначений судом та фактично виплачений, відповідна довідка про доходи з 01.01.2023 по 31.08.2025 року ОСОБА_1 додається.
У відповіді на відзив позивач зазначає, що ОСОБА_1 поновляють з 16.10.2025, тому період з 18.09.2025 по 16.10.2025 слід рахувати як відшкодування за вимушений прогул не з вини працівника і долучити до загального нарахування з врахуванням зміни тарифного окладу станом на 2025 рік та вислуги років, а отже позовні вимоги, на переконання позивача, підлягають повному задоволенню.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
08 грудня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито спрощене провадження.
23 грудня 2025 року, через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву.
13 січня 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив.
Позивач у судовому засідання наполягала на задоволенні позову.
Відповідач просив у задоволенні позову відмовити, посилався на пропущення позивачем строку на звернення до суду.
Фактичні обставини, встановлені судом
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2024 року по справі № 495/1051/24 позов ОСОБА_1 до Аварійно-рятувального загону спеціалізованого призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі – задоволено.
Скасовано наказ начальника Аварійно-рятувального загону спеціалізованого призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області № 249 від 25.09.2023 в частині звільнення ОСОБА_1 .
Поновлено ОСОБА_1 на посаді фахівця групи організації реагування на надзвичайні ситуації та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області з моменту звільнення, тобто з 25 вересня 2023 року./а.с.8-15/
Згідно довідки про доходи № 194 від 21.10.2025 загальна сума доходу за період з 7/2023 по 8/2023 становить 39 694,05 грн; липень 2023 року всього нараховано – 19111,95 грн, відпрацьовані дні – 21; серпень 2023 року всього нараховано – 20582,10 грн, відпрацьовані дні – 23./а.с. 16/
18.09.2025 постановою Одеського апеляційного суду по справі № 495/1051/24 рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2024 року залишено без змін./а.с.17-27/
На підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/1051/24 від 25.06.2024 ОСОБА_1 поновлено з 16 жовтня 2025 року на посаді фахівця ІІ категорії групи організації реагування на надзвичайні ситуації та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області./а.с. 31/
Відповідно довідки про доходи № 215 від 23.12.2025 загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 01/2023 по 8/2023 становить 156 461,72 грн, загальна сума доходу, що включається у розрахунок середьної заробітної плати становить 149 146,72 грн. /а.с. 49/
Нормативне обгрунтування.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України).
Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України).
У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 зроблено правовий висновок, що "виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Посилання апеляційного суду при зменшенні розміру компенсації за час вимушеного прогулу на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" є помилковим, оскільки викладені в ньому роз`яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП, яку виключено на підставі Закону України №3248-15 від 20 грудня 2005 року".
Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
У разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (стаття 236 КЗпП України).
Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 КЗпП слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення. Виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі має відповідач, визначений боржником за виконавчим листом (див., зокрема, постанову Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 711/8446/16-ц (провадження № 14-37цс19), в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року в справі № 511/1284/19 (провадження № 61-6184св21)).
Оцінка аргументів сторін, висновки суду.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-39740св18) зазначено, що "належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника".
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року в справі № 461/7423/21 (провадження № 61-872св23) зазначено, що: "для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період".
Судом установлено, що, згідно із Наказом «Про поновлення на роботі працівника» від 15.10.2025 № 315-НК/60 28 позивача поновлено на роботі на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з 16 жовтня 2025 року. 
Водночас, відповідно до резолютивної частини рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ОСОБА_1 поновлено на посаді фахівця групи організації реагування на надзвичайні ситуації та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області з моменту звільнення, тобто з 25 вересня 2023 року.
Позивач звернулась до суду із позовом 03.12.2025.
Дійсно, диспозиція ч. 1 ст. 233 КЗпП, як посилається відповідач, передбачала встановлення трьохмісячного строку з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Втім, частину першу статті 233 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2025 від 11.12.2025.
Зокрема у вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначає, що запровадження тримісячного строку для звернення працівника під час дії трудових відносин до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат обмежує гарантоване право особи на своєчасне одержання винагороди за працю та уможливлює невиконання роботодавцем обов`язку з оплати праці, зокрема у випадках, коли працівник звертатиметься до суду пізніше ніж через три місяці з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Фактично право працівника на одержання винагороди за працю підлягає судовому захисту лише в межах установленого строку звернення до суду, зі спливом якого працівник втрачатиме можливість ефективного та дієвого поновлення своїх прав у спосіб звернення до суду.
Якщо працівник пропустив тримісячний строк звернення до суду, обов`язок роботодавця щодо виплати заробітної плати та інших належних працівникові виплат і право працівника на одержання винагороди за працю не припиняються, тоді як дієвість та ефективність способів поновлення права працівника на одержання винагороди за працю, зокрема у спосіб стягнення заборгованості в судовому порядку, зазнає суттєвого обмеження, оскільки не передбачено поновлення пропущеного строку. Працівник може опинитися в невигідному юридичному становищі, коли після спливу встановленого оспорюваними приписами Кодексу тримісячного строку відповідне право не підлягатиме захисту судом, а подальше отримання працівником сум заробітної плати значною мірою залежатиме від бажання роботодавця виплатити заборгованість в позасудовому порядку.
Законодавець, установлюючи тримісячний строк для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, не врахував, що зобов`язання щодо виплати винагороди за працю є триваючим, призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав працівника, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України. Така законодавча конструкція ставить працівника, який перебуває у трудових відносинах, у менш захищене становище порівняно зі звільненим працівником, що суперечить принципу рівності та гарантії ефективного судового захисту.
Отже, установлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України.
Таким чином, суд критично ставиться до доводів представника відповідача, відповідно до яких, у зв`язку із пропуском строку на звернення до суду, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Щодо розрахунків суми, належної до стягнення.
За змістом ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) вказано, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.
Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.
Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.
Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати бо є заробітною платою.
У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348).
Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, який затверджений Постановою КМУ від 08.02.1995 року, передбачено обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.
Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.
Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. (п. 7 Порядку № 100)
Пунктом 8 № 100Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Позивача звільнено із займаної посади 25.09.2023. На підставі рішення суду позивача поновлено на роботі з 25 вересня 2023 року. Рішення суду першої інстанції постановою Одеського апеляційного суду від 18.09.2025 залишено без змін.
Наказ про поновлення на роботі видано 15.10.2025. Наказано поновити ОСОБА_1 на посаді з 16 жовтня 2025 року.
Таким чином судом для обчилення середнього заробітку за час вимушеного прогулу враховується період з 25 вересня 2023 року (час настання порушення права) по 16 жовтня 2025 року (час фактичного поновлення).
Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 за липень 2023 року нараховано 1911,95 грн, серпень 2023 року – 20582,10 грн. Відпрацьованих календарних днів – 44. Всього за два місяці 39694,05 грн. Середньомісячний заробіток позивача складає: 19847,03 грн, середньоденний – 902, 14 грн.
Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.09.2023 по 19.10.2025 у розмірі 467308,52 грн (902,14 грн х 518 робочих днів).
Суд не погоджується із розрахунками середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 18.09.2025 року по 16 жовтня 2025 року, оскільки розраховуючи суму до стягнення 26692,75 грн позивач враховує зміни тарифного окладу станом на 2025 рік та вислугу років.
Дійсно, п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, який затверджений Постановою КМУ від 08.02.1995 року встановлював, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.
Однак, пункт 10 Порядку №100 був чинним до 11 грудня 2020 року, а отже вказаний пункт стосовно обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача з урахуванням коефіцієнту підвищення не підлягає застосуванню у площині спірних правовідносин, що виникли у період з вересня 2023 року по жовтень 2025 року.
В частині компенсації за невикористану щорічну відпустку, суд по-перше виходить із того, що позивач кількість днів відпустки, які на думку позивача, виникли у неї за період з вересня 2023 року по жовтень 2025 року, не заперечує. 
Власних розрахунків компенсації за набуту відпустку не надає. Втім, посилається на те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсація за невикористану щорічну відпустку є різними видами виплат та розраховуються за різними правилами: - середній заробіток за час вимушеного прогулу обчислюється в робочих днях відповідно до пункту 8 Порядку № 100; - компенсація за невикористану щорічну відпустку обчислюється в календарних днях відповідно до пунктів 2, 7 Порядку № 100. 
Зазначені виплати не можуть розраховуватися з однієї і тієї ж середньоденної заробітної плати. Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, компенсація за невикористану щорічну відпустку визначається виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. 
З урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України № 957 від 08.09.2023, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, набуті до 2023 року, розраховується виключно з виплат, нарахованих у 2023 році. 
Оскільки звільнення Позивача відбулось у вересні 2023 року, то для розрахунку компенсації за невикористану щорічну відпустку у 2023 році необхідно застосовувати наступний порядок розрахунків: за період січень – серпень 2023 року враховується фактично нарахована заробітна плата; для працівників, які пропрацювали менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи — з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація, відповідно до Порядку № 100. 
Місяці 2023 року, в яких заробітна плата не нараховувалась, та місяць звільнення виключається з розрахунку. Щодо компенсації з 01.01.2024 р. по 18.08.2025 р. розрахунок проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю події.
Однак, у матеріалах справи відсутній розрахунок за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю події; відповідач надає розрахунок виключно за період з січня 2023 року по серпень 2023 року.
Таким чином, суд розраховує компенсацію за набуту відпустку наступним чином: 149 146,72 (загальна сума доходу, що включається у розрахунок середньої заробітної плати) : 243 (календарні дні) = 613,77 грн, 613,77 грн * 55 (дні відпустки) = 33757,49 грн.
Згідно з п. 2 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення про присудження працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.
З урахуванням усього вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, надаючи оцінку їх належності, доступності, допустимості та у їх логічному взаємозв`язку, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами, та норми чинного законодавства, що підлягають до правозастосування до даних фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позову. 
Керуючись ст. ст. 5-1, 233, 235 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280 ЦПК України , суд,
УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Аварійно–рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.
Стягнути з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 467308,52 грн, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 33757,49 грн з відрахуванням з даної суми податків та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині – відмовити.
Допустити негайне виконання рішення в частині присудження працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах платежу за один місяць.
Витрати зі сплати судового збору компенсувати за рахунок держави.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: АВАРІЙНО-РЯТУВАЛЬНИЙ ЗАГІН СПЕЦІАЛЬНОГО ПРИЗНАЧЕННЯ ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ З НАДЗВИЧАЙНИХ СИТУАЦІЙ В ОДЕСЬКІЙ ОБЛАСТІ, адреса: 65085, Одеська обл., місто Одеса, ТИРАСПОЛЬСЬКЕ ШОСЕ, будинок 14, ЄДРПОУ 35303860.
Повний текст рішення складений 13 березня 2026 року
Суддя