Справа №333/1042/26
Провадження №2/333/2274/26
рішення
Іменем України
20 березня 2026 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого – судді Варнавської Л.О., за участю секретаря судового засідання Бабак З.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу №333/1042/26 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -
В С Т А Н О В И В:
Представник концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 50 570,91 гривень, посилаючись на те, що у період з 01.11.2016 року по 31.12.2025 року позивач надав відповідачу житлово-комунальні послуги за адресою його проживання: АДРЕСА_1 . На теперішній час відповідач ОСОБА_1 не здійснив повну оплату за надані послуги, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 50 570,91 гривень, а також понесені ним при пред`явленні позову судові витрати у розмірі 2422,40 гривень.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 який був належним чином повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду 10.02.2026 року надав до суду заяву про визнання позову та стягнення судових витрат в розмірі 50 відсотків. Крім цього, просив суд розстрочити сплату боргу за рішенням суду на 12 місяців. 
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 
Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Основним видом його економічної діяльності є надання житлово-комунальних послуг.
Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 12.07.1985 року по цей час та є споживачем житлово-комунальних послуг, що постачаються Концерном «Міські теплові мережі» (особовий рахунок НОМЕР_1 ).
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №5005663560848, власником квартир АДРЕСА_2 є – ОСОБА_1 .
З 1 травня 2019 року в повному обсязі введено в дію Закон України від 09.11.2017 N 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі – Закон), яким Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» визнано таким, що втратив чинність. 
Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року.
Згідно з розрахунком заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за прив`язкою до квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 має заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2016 року по 31.12.2025 року в сумі 50 570,91 гривень, яку добровільно ним не сплачено.
Відповідач, надав до суду квитанції від 09.03.2026 року, 11.03.2026 року, 14.03.2026 року про сплату на рахунок Концерну «МТМ» в загальному розмірі – 18 004,20 гривні.
За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання» власник повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право власника, споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. На підставі п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. 
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону власники зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. 
Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню.
Оскільки відповідач частково погасив заборгованість після подання позову до суду, сплативши 18 004,20 грн, суд вважає за необхідне врахувати зазначену суму при визначенні остаточного розміру заборгованості.
Таким чином, залишок заборгованості станом на момент розгляду справи становить - 50 570,91 грн – 18 004,20 грн = 32 566,71 грн.
Щодо вирішення клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду, суд приходить до наступного.
Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, про що зазначає в резолютивній частині рішенні (пункт 2 частини сьомої статті 265, частина перша статті 267 ЦПК України).
Стаття 265 ЦПК України не містить окремо визначені підстави для розстрочення виконання рішення суду, тому застосовуються положення статті 435 цього Кодексу.
Так, підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частина третя та четверта статті 435 ЦПК України).
Розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення (частина п`ята статті 435 ЦПК України).
Беручи до уваги соціальний аспект та ті, виклики, що постали перед українським суспільством внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації, що призвело до значного погіршення матеріального становища більшості громадян, у тому числі й відповідача, вирішив розстрочити виконання судового рішення за клопотанням відповідача на максимально можливий строк.
Розстрочка виконання рішення стане стимулом для добровільного виконання боржником своїх зобов`язань та забезпечить задоволення вимог кредитора, що відповідає завданню цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими міркуваннями.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи клопотання відповідача, який навів обставини які ускладнюють виконання рішення, та його бажання добровільно сплатити заборгованість, суд приходить до висновку, що необхідно клопотання задовольнити та розстрочити виконання судового рішення шляхом сплати заборгованості рівними частинами протягом 12 місяців, тобто по 2713 гривень 89 копійок щомісяця, починаючи з наступного дня після набрання рішенням законної сили.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №797 від 22.01.2026 року.
Відповідно до вимог ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
У зв`язку із викладеним, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги повністю, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету суму сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн (50% від загального розміру судового збору) та стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн., (50% від загального розміру судового збору).
Керуючись ст.ст.526, 610, 611, 625 ЦК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, ч.4 ст.223, ст.ст.10-13, 77-80, 141, 263-265, 289 ЦПК України, суд –

В И Р І Ш И В:
Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (р/р НОМЕР_3 відкритого у філії АТ «Укрексімбанк» у м.Києві, МФО-322313, ЄДРПОУ-32121458) заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2016 року по 31.12.2025 року у розмірі 32 566 (тридцять дві тисячі п`ятсот шістдесят шість) гривень 71 копійку.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (р/р НОМЕР_4 відкритого у ПАТ АБ «Укргазбанк» у МФО 320478, ЄДРПОУ 32121458) витрати на оплату судового збору у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області (ЄДРПОУ-37941997), яке розташоване за адресою:69107, м.Запоріжжя пр.Соборний, 168, повернути Концерну «Міські теплові мережі», ЄДРПОУ 32121458 -50 відсотків судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви до Комунарського районного суду м.Запоріжжя відповідно до платіжною інструкцією №797 від 22.01.2026 року, що становить 1211,20 грн.
Розстрочити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , виконання судового рішення шляхом сплати заборгованості рівними частинами протягом 12 місяців, тобто по 2713 гривень 89 копійок щомісяця, починаючи з наступного дня після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 20.03.2026 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя         Л.О. Варнавська