Справа № 458/480/25 Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф. 
Провадження № 22-ц/811/4095/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.
секретаря: Заяць Я.І.
з участю: представника ОСОБА_1 – Шимчишина І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивували тим, що 17 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальнику грошові кошти на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами. 
За умовами вищезазначеного кредитного договору відповідачу надано кредит в розмірі 21000 грн шляхом перерахування коштів на його платіжну картку строком на 350 днів з 17 грудня 2023 року до 01 грудня 2024 року, 
Підписавши договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 від 17 грудня 2023 року за допомогою електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора відповідач погодився з запропонованими умовами договору.
Часткова оплата відповідачем процентів за користування кредитом є підтвердженням волевиявлення відповідача на виконання умов договору.
Внаслідок неналежного виконання зобов`язання за умовами договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 від 17 грудня 2023 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 182 700 з яких 21000 грн – заборгованість за тілом кредиту, а 161700 грн – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
На підставі договору факторингу № 26/07/2024 від 26 липня 2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові ініціативи» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», до нього перейшло право вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 від 17 грудня 2023 року.
З наведених підстав просили стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість в розмірі 182700 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість загальною сумою 182700.00 грн, яка складається з суми заборгованості за основним богом у розмірі 21000 грн, суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 94 500 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» за 128 календарних днів 67200 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» сплачений судовий збір у розмірі 2422.40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2025 року оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що ОСОБА_1 повністю сплатив заборгованість за кредитним договором, сплативши борг в розмірі 21 000 грн, а тому заявлена позивачем сума заборгованості, яка значно перевищує отриману ним суму кредиту, є необґрунтованою.
У разі виникнення прострочення сплати частини споживчого кредиту або процентів щонайменше за один календарний місяць, кредитодавець зобов`язаний повідомити про це споживача із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. 
Кредитодавець, який відступив право вимоги за договором про споживчий кредит, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати відступлення повідомити споживача, однак в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позичальника про відступлення права вимоги за кредитним договором.
Сума неустойки та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання зобов`язань не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за цим договором і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок належного виконання зобов`язань за умовами договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 від 17 грудня 2023 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 182700.00 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача, який набув право вимоги за цим кредитним договором.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися повній мірі не може з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом встановлено, що 17 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814, за умовами якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Пунктом 1.2. договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 від 17 грудня 2023 року передбачено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 21000.00 грн.
Згідно з п. 1.2.1. договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4224814 від 17 грудня 2023 року за взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається додатковий договір.
Строк кредиту 350 днів (п. 1.3 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 від 17 грудня 2023 року)
Відповідно до п. 1.4. договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 від 17 грудня 2023 року тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах:
1.4.1. стандартна процентна ставка становить 2.50 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3. цього договору.
1.4.2. знижена процентна ставка становить 1.88 % в день та застосовується якщо клієнт до 10 січня 2024 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.
У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором.
Згідно з п. 3.1. договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 від 17 грудня 2023 року проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту.
Пунктом 2.1. договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 від 17 грудня 2023 року передбачено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .
Згідно з листом АТ «Універсал Банк» від 28 жовтня 2025 року №БТ/8992 у відповідь на запит суду банківська картка НОМЕР_2 емітована банком на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 100).
Випискою по рахунку за період з 17 грудня 2023 року по 26 грудня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_1 17 грудня 2023 року отримав 21000 грн (а.с. 101-102).
26 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» укладено договір факторингу № 26/07/2024, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» за плату зобов`язується передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» права вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне у майбутньому, до третіх осіб – боржників, зазначених в реєстрі боржників, що формується згідно з додатком № 1 до договору та є невід`ємною частиною договору.
Пунктом 1.2 договору факторингу № 26/07/2024 від 26 липня 2024 року передбачено, що перехід прав вимоги відбувається після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2та надходження ціни продажу в повному обсязі відповідно до п. 3.3 цього договору.
Згідно з п. 3.3. договору факторингу № 26/07/2024 від 26 липня 2024 року ціна продажу за договором становить 1 671 256.73 грн.
Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 26/07/2024 від 26 липня 2024 року, що є додатком № 2 до цього договору, підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» прийняло реєстр боржників. 
Згідно з реєстром боржників, підписаним 26 липня 2024 року, що є додатком № 1 до договору факторингу № 26/07/2024 від 26 липня 2024 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 від 17 грудня 2023 року.
Платіжною інструкцією № 1 від 02 серпня 2024 року підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» кошти на загальну суму 1 671 256.73 грн за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу № 26/07/2024 від 26 липня 2024 року (а.с. 26 зворот).
Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 від 17 грудня 2023 року. 
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 від 17 грудня 2023 року така за період з 17 грудня 2023 року по 01 грудня 2024 року становить 182700 грн, з яких 21000 грн – заборгованість за тілом кредиту, а 161700 грн – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Як вбачається з вищезазначеного розрахунку заборгованості за період з 17 грудня 2023 року по 10 січня 2024 року проценти за користування кредитними коштами нараховувалися за зниженою процентною ставкою 1.88 %, а в подальшому – за базовою процентною ставкою 2.50 % в день. що відповідає умовам договору.
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.
Положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Оскільки договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 від 17 грудня 2023 року укладено до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», однак після набрання чинності цим Законом строк дії договору продовжувався, відтак положення цього Закону застосовуються до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 від 17 грудня 2023 року, на підставі якого з відповідача стягується заборгованість.
Враховуючи встановлений частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, починаючи з 24 грудня 2023 року розмір процентної ставки для нарахування відсотків за користування кредитними коштами не міг перевищувати 2,5 % в день від залишку неповерненої суми кредиту, а після спливу 120 днів, тобто з 22 квітня 2024 року не міг перевищувати 1.5 % в день, тому нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою 2,5 % в день після 21 квітня 2024 року є неправомірним.
З огляду на наведене, проценти за користування кредитними коштами за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 від 17 грудня 2023 року за період з 17 грудня 2023 року по 10 січня 2024 року підлягали нарахуванню за процентною ставкою 1.88% в сумі 9843.75 грн (21000 грн х 1.88% х 25 = 9843.75 грн), а за період з 11 січня 2024 року до 21 квітня 2024 року за процентною ставкою 2.5 %. в сумі 53550 грн (21000 х 2.5% х 102 = 53550 грн). 
Таким чином, загальна сума правомірно нарахованих процентів за користування кредитними коштами за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4224814 від 17 грудня 2023 року становить 63393.75 грн (9843.75 грн + 53550 грн = 63393.75 грн.).
Подальше нарахування процентів здійснено за процентною ставкою, що перевищує встановлений законом максимальний розмір денної процентної ставки.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року №39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Нарахування процентів у розмірі співрозмірному сумі кредиту суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів. 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з  ОСОБА_1 на Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 від 17 грудня 2023 року в розмірі 84 393.75 грн, з яких 21000 грн – заборгованість за основним боргом, 63393.75 грн – заборгованість за процентами.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач сплатив заборгованість за кредитним договором в розмірі 21000 грн не підтверджуються матеріалами справи, оскільки з виписки по рахунку вбачається, що платіж на суму 21105 грн, проведений 13 лютого 2024 року є переказом зі своєї карти, однак призначення платежу не містить відомостей, що такий здійснено на виконання умов кредитного договору.
Крім того, станом на 13 лютого 2024 року розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4224814 від 17 грудня 2023 року становив 48693.75 грн, що значно перевищує суму платежу.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та стягнення на його користь заборгованості в розмірі 84393.75 грн, то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»1118.91 грн судового збору за подання позову, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2444,05 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» підлягає стягненню 1118.91 грн судового збору за подання позову, а з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2444,05 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, то враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1325.14 грн. судового збору.
Крім того, звертаючись з позовними вимогами Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»просило стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 10000 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року та детальний опис наданих позивачу послуг у зв`язку з розглядом даної справи. 
Отже, позивачем документально доведено, що ним понесення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, складність справи, співмірність складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи, беручи до уваги критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає ,що з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» підлягає стягненню 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2025 року – змінити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4224814 від 17 грудня 2023 року в розмірі 84 393 (вісімдесят чотири тисячі триста дев`яносто три) гривень 85 копійок, з яких:
21000 грн – заборгованість за основним боргом;
63393.75 грн – заборгованість за процентами. 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь  ОСОБА_1 1325 (одна тисяча триста двадцять п`ять) гривень 14 копійок сплаченого судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 30 березня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Шандра М.М.