Справа № 570/6052/24
Номер провадження 2-п/570/1/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2026 року м.Рівне
Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.,  
за участю секретаря судового засідання: Ярошик І.Р.,
учасники справи:
представник позивача - не з`явився,
представник відповідача - не з`явився, 
відповідач - не з`явилася,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
26 листопада 2024 року до Рівненського районного суду Рівненської області звернулося Акціонерне товариство "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (далі - позивач, АТ "ПУМБ") із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якій просить суд: стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (код ЄДРПОУ 14282829; вул. Андріївська, буд.4, м. Київ, 04070) заборгованість у сумі 52645.01 (п`ятдесят дві тисячі шістсот сорок п`ять гривень 01 копійка) гривень.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27.03.2025 року позов Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" заборгованість по кредитному договору у розмірі 34 509,15 грн.
25.04.2025 року від представника відповідачки надійшла заява про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 29.04.2025 року прийнято до розгляду заяву представника відповідачки про перегляд заочного рішення. 
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 09.05.2025 року заяву сторони відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27.03.2025 року скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 
Короткий зміст заяв по суті справи.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що між АТ "Перший український міжнародний банк" та ОСОБА_1 13.10.2020 було укладено кредитний договір №1001704347201, на підставі якого відповідачу було видано споживчий кредит у розмірі 55 345,00 грн. Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, видавши відповідачці кредитну картку та надавши грошові кошти. Проте, відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідачки перед позивачем станом на 09.09.2024 складає 52 645,01 грн, яка складається з: 34 497,18 грн - заборгованість за кредитом, 11,97 грн - заборгованість по процентам, 18 135,86 грн - заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу відповідачці про повернення заборгованості за адресою місця її проживання, однак до теперішнього часу заборгованість відповідачкою не погашена.
27.05.2025 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначив про те, що відповідачкою протягом грудня 2024 - березня 2025 року було здійснено погашення заборгованості за тілом кредиту на суму 5 000,00 грн про що надано відповідні платіжні документи. Що стосується стягнення комісії, представник вважає стягнення такої комісії нікчемним згідно усталеної практики Верховного суду. Таким чином, представник вважає, що є підстави для задоволення позову АТ "ПУМБ" частково на суму 29 509,15 грн. В решті позовних вимог просив суд відмовити. Також представник відповідачки просив розстрочити вказану суму боргу на 15 місяців рівними частками по 2 000,00 грн, а останній 15 платіж на суму 1 509,15 грн, оскільки відповідачка перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки попередній роботодавець не провів розрахунків з нею після звільнення. 
08.09.2025 року від представника позивача надійшла заява з додатковими поясненнями та уточнена позовна заява про зменшення позовних вимог, з урахуванням частково погашення відповідачкою заборгованості, в якій представник позивача просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №1001704347201 від 13.10.2020, що складає 47 648.10 грн (сорок сім тисяч шістсот сорок вісім гривень 10 копійок): заборгованість по сумі кредиту - 29 497.18 грн; (двадцять дев`ять тисяч чотириста дев`яносто сім гривень 18 копійок); заборгованість по процентам - 15.06 грн (п`ятнадцать гривень 06 копійок); заборгованість по комісії - 18 135.86грн. (вісімнадцять тисяч сто тридцять п`ять гривень 86 копійок). 
Процесуальні дії у справі.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27.03.2025 року позов Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" заборгованість по кредитному договору у розмірі 34509,15 грн.
25.04.2025 року від представника відповідачки надійшла заява про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 29.04.2025 року прийнято заяву представника відповідачки про перегляд заочного рішення. 
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 09.05.2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області скасовано і призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 30.05.2025 року клопотання представника відповідачки задоволено та постановлено зобов`язати АТ "ПУМБ" надати суду інформацію та оригінали первинних бухгалтерських документів (або належним чином засвідчені їх копії), які стали підставою для списання заборгованості ОСОБА_1 перед АТ "ПУМБ" за кредитним договором №100170434720 від 13.10.2020 станом на 28.09.2022 на суму 55345,00 грн, а також оригінали документів (або належним чином засвідчені їх копії), які стали підставою для внесення інформації в кредитну історію ОСОБА_1 щодо списання заборгованості ОСОБА_1 перед АТ "ПУМБ" за кредитним договором №1001704347201 від 13.10.2020 станом на 28.09.2022 на суму 55 345,00 грн.
08.09.2025 року від представника позивача надійшла заява, в якій представник зазначає про те, що 28.09.2022 кредитна заборгованість відповідачки була переведена з одних рахунків на інші (позабалансові) і саме на тих рахунках, на яких заборгованість обліковувалася до 27.09.2022, але зазначена обставина не вказує на припинення кредитних договорів. 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України. Відповідач не виконала належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором і правові підстави для припинення кредитних договорів відсутні. 
Посилання Представника Відповідача на сайт Українське Бюро кредитних історій (УБКІ) також є безпідставним. Відповідно до Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» звіт УБКІ носить виключно інформаційний характер. 
Доказом виконання зобов`язань є банківські Виписки по рахункам, квитанції (платіжні інструкції) позичальника стосовно оплати заборгованості. Окрім того, у строчці Звіту УБКІ «Кредит закритий» стоїть знак питання (?) та зазначено «Списаний». Списання заборгованості не є тотожним поняттю «виконання позичальником кредитного зобов`язання». Списання заборгованості регулюється «Положенням про визначення критеріїв для списання знецінених фінансових активів банків України за рахунок оціночних резервів під очікувані кредитні збитки», затв. постановою Правління НБУ від 13.04.2020 № 49 (надалі – Положення).
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 6 Положення банк визначає відсутність обґрунтованих очікувань щодо відновлення фінансового активу, якщо за таким активом резерв під очікувані кредитні збитки (далі - резерв) сформовано відповідно до вимог МСФЗ 9 "Фінансові інструменти" у повній сумі його валової балансової вартості та є критерій - прострочення погашення суми боргу або його частини (основної суми боргу та/або нарахованих доходів) за фінансовим активом.
Пунктом 9 Положення передбачено наступне: банк безпосередньо зменшує валову балансову вартість фінансового активу за рахунок резерву, якщо немає обґрунтованих очікувань щодо відновлення фінансового активу в цілому або його частини згідно з вимогами пунктів 6, 7 цього Положення. Списання є подією припинення визнання фінансового активу в бухгалтерському обліку. Банк припиняє визнання знеціненого фінансового активу в балансі, якщо списання здійснено за рахунок оціночного резерву. Списання відповідно до вимог цього Положення не є прощенням (анулюванням) боргу . Банк відповідно до внутрішніх процедур може продовжувати заходи щодо врегулювання заборгованості з метою відшкодування списаної за рахунок резерву заборгованості за фінансовим активом. 
Позиція Національного банку України про те, що списання заборгованості за рахунок сформованого банком резерву не є прощенням боргу у розумінні статті 605 ЦК України, згідно з якою зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, підтверджується висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.07.2020 (справа № 522/13021/16-ц): «Верховний Суд виходить з того, що за змістом нормативних документів, на підставі яких приймалось рішення банку про визнання кредитної заборгованості позивача безнадійною та списання її за рахунок резерву, таке списання не припиняє зобов`язань боржника перед кредитором, адже боргові зобов`язання позичальника не припинилися». Аналогічний висновок містяться у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 (справа № 2-21/06): «Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/ контрагента. Банк зобов`язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості». Таких же самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04.09.2019 (справа № 466/3581/15-ц); від 10.04.2019 (справа № 718/175/17); від 20.12.2018 (справа № 523/4385/15-ц); від 07.06.2018 (справа № 2-6234/10); від 03.07.2018 (справа № 921/303/16-г/10). Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до підпункту 14.1.11.пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України до безнадійної заборгованості банків та небанківських фінансових установ може бути віднесена сума боргу за фінансовим кредитом, у тому числі сума основної заборгованості та/або сума нарахованих доходів, за яким прострочення погашення суми боргу (його частини) становить понад 360 днів, крім боргу за фінансовими кредитами осіб. Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника, оскільки банк повинен продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву заборгованості - пункт 9 Положення. 
Відповідно до статті 56 Закону України «Про Національний банк України» нормативно-правові акти НБУ з питань, віднесених до його повноважень є обов`язковими для виконання банками, а тому Банк на підставі Положення був зобов`язаний здійснити віднесення заборгованості Відповідача до безнадійної та перенести таку заборгованість на рахунки позабалансового обліку відповідно до облікової політики Банку. 
Безнадійна заборгованість за банківським кредитом є різновидом бухгалтерського обліку у банках та не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. 
Процедура списання заборгованості, а саме переведення одних рахунків на інші (позабалансові) це внутрішньобанківські процеси, здійснюються на підставі протоколу Правління АТ «Перший Український Міжнародний Банк» №918 від 20.09.2022 р, але надання цього документу не може бути підтвердженням саме виконання зобов`язань Відповідача перед Позивачем.
Отже, заборгованість Відповідачки на даний час існує, обліковується як на позабалансових рахунках, так і у системі обліку прострочених кредитів. 
Документальним підтвердженням продовження обліку заборгованості є Виписка і розрахунок заборгованості Відповідача, які додавалися до позовної заяви і додаються повторно станом на 04.09.2025 р. 
Таким чином, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед Банком за Кредитним договором №1001704347201 від 13.10.2020 станом на 04.09.2025р. (включно) складає 47 648.10 грн (сорок сім тисяч шістсот сорок вісім гривень 10 копійок): заборгованість по сумі кредиту - 29 497.18 грн; (двадцять дев`ять тисяч чотириста дев`яносто сім гривень 18 копійок); заборгованість по процентам - 15.06 грн (п`ятнадцать гривень 06 копійок); заборгованість по комісії - 18 135.86грн. (вісімнадцять тисяч сто тридцять п`ять гривень 86 копійок). 
Виходячи з того, що заборгованість Відповідачки під час розгляду справи частково погашена, Позивач вважає за потрібне уточнити (зменшити) позовні вимоги в цій частині з урахуванням сплаченої відповідачкою заборгованості. 
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28.11.2025 року, клопотання представника відповідача задоволено, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» надати Рівненському районному суду Рівненської області оригінали документів або належним чином засвідчені їх копії, які стали підставою для внесення інформації в кредитну історію ОСОБА_1 щодо списання заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором №1001704347201 від 13.10.2020 станом на 28.09.2022 на суму 55 345,00 грн.
25.02.2026 року від ТОВ "Українське бюро кредитних історій" надійшли матеріали на виконання ухвали суду про кредитну історію ОСОБА_1 
03.04.2026 року від представника відповідачки надійшли додаткові пояснення у справі, де представник зазначив про те, що за наданою ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформацією за кредитним договором № 1001704347201 від 13.10.2020 р. кредитором за яким виступає Позивач, станом на 28.09.2022 року кредит на суму 55345,00 грн. списаний банком, у Відповідача взагалі відсутня заборгованість перед Позивачем, тобто позовні вимоги є безпідставними. По суті факт списання заборгованості за кредитом підтверджує і сам Позивач, вказуючи про те, що заборгованість кредитним договором № 1001704347201 від 13.10.2020 р. винесена поза баланс, тобто в бухгалтерському обліку як дебіторська заборгованість не рахується. У зв`язку з цим є підстави для відмови у повному обсязі Позивачу у його позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Враховуючи вищенаведене, просив суд відмовити Позивачу у задоволенні позову до ОСОБА_1 у повному обсязі, а також просив проводити судове засідання у відсутність відповідачки та її представника. 
У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання 03.04.2026 року, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, за наявними матеріалами справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Так, 13 жовтня 2020 року між Акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" та ОСОБА_1 шляхом підписаня відповідачем заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ "Перший Український Міжнародний Банк", було укладено кредитний договір №1001704347201.
Підписанням цієї заяви відповідач беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ "Перший Український Міжнародний Банк" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ "Перший Український Міжнародний Банк" pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що мають бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін), погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку).
Відповідно до цієї заяви відповідач отримала кредит у розмірі 55 345,00 грн строком на 24 місяці, розмір процентної ставки 0,01 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 1,99%, цільове призначення кредиту: на загальні споживчі цілі.
Відповідно до платіжної інструкції від 13 жовтня 2020 року АТ "Перший український міжнародний банк" перерахував кошти в сумі 55 345,00 грн за кредитним договором №1001704347201 від 13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 .
Користування відповідачкою кредитними коштами підтверджується випискою за період з 13 жовтня 2020 року по 04 вересня 2025 року.
В порушення умов кредитного договору №1001704347201 від 13 жовтня 2020 року відповідач взяті на себе зобов`язання не виконувала, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком станом на 09 вересня 2025 року з урахуванням суми заборгованості за кредитом, процентами та комісією за обслуговування кредитної заборгованості склала загальну суму 47 648,10 грн.
09 вересня 2024 року позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу (повідомлення) про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №1001704347201 від 13 жовтня 2020 року протягом 30 днів з дня отримання повідомлення, надавши можливість позичальниці добровільно врегулювати заборгованість за кредитним договором.
Так, згідно платіжних інструкцій №10543194306 від 31.12.2024 відповідачка сплатила на погашення заборгованості за кредитним договором №1001704347201 від 13.10.2020 року суму заборгованості у розмірі 2 000,00 грн, згідно платіжної інструкції №10631556456 від 22.01.2025 року відповідачка сплатила на погашення заборгованості за кредитним договором №1001704347201 від 13.10.2020 року суму заборгованості у розмірі 2 000,00 грн, згідно платіжної інструкції №10885756941 від 24.03.2025 року відповідачка сплатила на погашення заборгованості за кредитним договором №1001704347201 від 13.10.2020 року суму заборгованості у розмірі 1 000,00 грн.
У відзиві на позовну заяву представник відповідачки просив врахувати здійснені відповідачкою оплати, заперечував щодо стягнення з відповідачки комісії та просив задоволити позов частково на суму 29 509,15 грн, яку розстрочити на 15 місяців.
В подальшому представник відповідачки, з урахуванням витребуваних документів з ТОВ «Українське бюро кредитних історій» де вказано, що заборгованість відповідачки списана, змінив свою позицію та заперечував з приводу задоволення позову в повному обсязі, оскільки вважає, що заборгованість відповідачки за кредитним договором №1001704347201 від 13.10.2020 року відсутня, оскільки списана банком.
Представник позивача у своїй письмовій заяві вказувала про те, що списання заборгованості банком не є тотожним поняттю "виконання позичальником кредитного зобов`язання", а також списання заборгованості відповідно до вимог Положення про визначення критеріїв для списання знецінених фінансових активів банків України за рахунок оціночних резервів під очікувані кредитні збитки" затвердженого постановою Правління НБУ від 13.04.2020 року №49. Списання відповідно до вимог цього Положення не є прощенням (анулюванням) боргу. Банк відповідно до внутрішніх процедур може продовжувати заходи щодо вругулювання заборгованості з метою відшкодування списаної за рахунок резерву заборгованості за фінансовим активом. Позиція Національного банку України про те, що списання заборгованості за рахунок сформованого банком резерву не є прощенням боргу у розумінні ст.605 ЦК України, згідно з якою зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків. Таким чином, за розрахунками позивача, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед Банком за Кредитним договором №1001704347201 від 13.10.2020 станом на 04.09.2025р. (включно) складає 47 648.10 грн (сорок сім тисяч шістсот сорок вісім гривень 10 копійок): заборгованість по сумі кредиту - 29 497.18 грн; (двадцять дев`ять тисяч чотириста дев`яносто сім гривень 18 копійок); заборгованість по процентам - 15.06 грн (п`ятнадцать гривень 06 копійок); заборгованість по комісії - 18 135.86грн. (вісімнадцять тисяч сто тридцять п`ять гривень 86 копійок). 
Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування.
Згідно ч.1, 2 ст.207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх
Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що 13 жотня 2020 року виникли договірні відносини між сторонами внаслідок підписаня відповідачкою заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ "Перший Український Міжнародний Банк" № НОМЕР_2 .
Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1001704347201 від 13.10.2020 року станом на 04.09.2025 року а також виписки по по особовому рахунку з 13.10.2020 по 04.09.2025 не вбачається факт списання заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.
Згідно відповіді ТОВ "Українське бюро кредитних історій" за Вих.№838 від 24.02.2026 зазначено про те, що АТ "ПУМБ" підтвердив інформацію, що зазначений договір списаний та повідомив, що списання на позабаланс здійснюється на підставі Політики про списання фінансових активів АТ "ПУМБ" також регулюється постанови НБУ 49 та 97 та п.14.1.11 ст.14 ПКУ і стосується кредитів, які відповідають наступним критеріям: прострочення 360+ днів; погашення за останній рік менше 5 % від поточного балансу; відсутні кредитні відносини з банком за останні 3 роки; GP/SF/CC. 
Згідно кредитної історії ОСОБА_1 за договором №1001704347201 від 13.10.2020 року на суму кредиту 55 345,00 грн стоїть відмітка про те, що такий кредит списаний 28.09.2022 року. В історії кредиту зазначено заборгованість 0.00.
При цьому, суд погоджується з позицією представника позивача про наявність заборгованості відповідчаки за кредитним договором №1001704347201 від 13.10.2020 року, з огляду на таке.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). 
Списання заборгованості не є тотожним поняттю «виконання позичальником кредитного зобов`язання». Списання заборгованості регулюється «Положенням про визначення критеріїв для списання знецінених фінансових активів банків України за рахунок оціночних резервів під очікувані кредитні збитки», затв. постановою Правління НБУ від 13.04.2020 № 49 (надалі – Положення).
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 6 Положення банк визначає відсутність обґрунтованих очікувань щодо відновлення фінансового активу, якщо за таким активом резерв під очікувані кредитні збитки (далі - резерв) сформовано відповідно до вимог МСФЗ 9 "Фінансові інструменти" у повній сумі його валової балансової вартості та є критерій - прострочення погашення суми боргу або його частини (основної суми боргу та/або нарахованих доходів) за фінансовим активом.
Пунктом 9 Положення передбачено наступне: банк безпосередньо зменшує валову балансову вартість фінансового активу за рахунок резерву, якщо немає обґрунтованих очікувань щодо відновлення фінансового активу в цілому або його частини згідно з вимогами пунктів 6, 7 цього Положення. 
Списання є подією припинення визнання фінансового активу в бухгалтерському обліку. Банк припиняє визнання знеціненого фінансового активу в балансі, якщо списання здійснено за рахунок оціночного резерву. Списання відповідно до вимог цього Положення не є прощенням (анулюванням) боргу . Банк відповідно до внутрішніх процедур може продовжувати заходи щодо врегулювання заборгованості з метою відшкодування списаної за рахунок резерву заборгованості за фінансовим активом. 
Позиція Національного банку України про те, що списання заборгованості за рахунок сформованого банком резерву не є прощенням боргу у розумінні статті 605 ЦК України, згідно з якою зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, підтверджується висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.07.2020 (справа № 522/13021/16-ц): «Верховний Суд виходить з того, що за змістом нормативних документів, на підставі яких приймалось рішення банку про визнання кредитної заборгованості позивача безнадійною та списання її за рахунок резерву, таке списання не припиняє зобов`язань боржника перед кредитором, адже боргові зобов`язання позичальника не припинилися». Аналогічний висновок містяться у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 (справа № 2-21/06): «Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/ контрагента. Банк зобов`язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості». Таких же самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04.09.2019 (справа № 466/3581/15-ц); від 10.04.2019 (справа № 718/175/17); від 20.12.2018 (справа № 523/4385/15-ц); від 07.06.2018 (справа № 2-6234/10); від 03.07.2018 (справа № 921/303/16-г/10). Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. 
Відповідно до підпункту 14.1.11.пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України до безнадійної заборгованості банків та небанківських фінансових установ може бути віднесена сума боргу за фінансовим кредитом, у тому числі сума основної заборгованості та/або сума нарахованих доходів, за яким прострочення погашення суми боргу (його частини) становить понад 360 днів, крім боргу за фінансовими кредитами осіб. 
Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника, оскільки банк повинен продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву заборгованості - пункт 9 Положення. 
Відповідно до статті 56 Закону України «Про Національний банк України» нормативно-правові акти НБУ з питань, віднесених до його повноважень є обов`язковими для виконання банками, а тому Банк на підставі Положення був зобов`язаний здійснити віднесення заборгованості Відповідача до безнадійної та перенести таку заборгованість на рахунки позабалансового обліку відповідно до облікової політики Банку. 
Безнадійна заборгованість за банківським кредитом є різновидом бухгалтерського обліку у банках та не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. 
Процедура списання заборгованості, а саме переведення одних рахунків на інші (позабалансові) це внутрішньобанківські процеси, здійснюються на підставі протоколу Правління АТ «Перший Український Міжнародний Банк» №918 від 20.09.2022 р, як зазначила представник позивача, однак надання цього документу не може бути підтвердженням саме виконання зобов`язань Відповідача перед Позивачем.
Отже, проаналізувавши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що станом на час розгляду справи заборгованість ОСОБА_1 перед АТ "ПУМБ" обліковується у банку. Та обставина, що стягувач визнав цю кредитну заборгованість безнадійною і списав її з віднесенням до складу витрат податкового обліку банку за рахунок сформованого резерву, не свідчить про його відмову від відповідних вимог до боржників, про що наведено представником позивача у своїй заяві та передбачається нормативно-правовими актами.
Документальним підтвердженням продовження обліку заборгованості є Виписка і розрахунок заборгованості Відповідача, які долучені до матеріалів справи.
Разом з тим, слід звернути увагу й на позицію сторони відповідача у справі, яка стверджує суд у думці, що відповідачка не вважала таку заборгованість погашеною, оскільки у грудні 2024 року, січні 2025 року та березні 2025 року відповідачка сплачувала заборгованість по кредитному договору №1001704347201 від 13.10.2020 року на загальну суму 5 000,00 грн та у відзиві на позовну заяву спочатку визнавала позовні вимоги на суму 29 509,15 грн. В подальшому сторона відповідача змінила свою позицію, оскільки вважає, що така заборгованість у відповідачки відсутня. 
Так, дослідивши розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед Банком за Кредитним договором №1001704347201 від 13.10.2020, суд погоджується з розміром заборгованості за тілом кредиту у розмірі 29 497.18 грн; (двадцять дев`ять тисяч чотириста дев`яносто сім гривень 18 копійок) та заборгованістю по процентам - 11.97 грн (одинадцять гривень дев`яносто сім копійок), що разом становить 29 509,15 грн, що підлягає стягненню з відповідачки.
Крім того, банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитами просив, крім тіла кредиту та процентів, стягнути й заборгованість за комісією по обслуговуванню кредиту.
Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність і безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до ч. 1 та 2 ст.11, ч. 5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування".
Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Так, нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч.2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним". Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Нікчемний правочин (ч. 2 ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (abinitio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipsoiure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (ergaomnes).
Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (exofficio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.
Такі висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 08.02.2023 року у справі №359/12165/14-ц.
Тлумачення ч. 1 ст. 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених ст. 4 ЦК України. Проте, більшість законодавчих актів носять комплексний характер і в них поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18.05.2022 року у справі №613/1436/17.
Суд звертає увагу, що в кредитному договорі № 1001704347201 від 13 жовтня 2020 року не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія. Також АТ "ПУМБ" не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваних кредитних договорів, а томуположення таких щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемнимивідповідно до ч. 1 та 2 ст.11, ч. 5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування".
У заяві №1001704347201 від 13 жовтня 2020 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування".
Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що положення кредитного договору про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1, 99% щомісячно є нікчемними.
Тож позовна вимога про стягнення заборгованості за комісією згідно з кредитними договорами задоволенню не підлягає.
Аналізуючи в сукупності викладені обставини й визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ "ПУМБ" підлягають частковому задоволенню.
Разом з тим, у відзиві на позовну заяву представник відповідача просив розстрочити заборгованість на 15 місяців рівними частинами по 2 000,00 грн, а останній 15-й платіж на суму 1 509,15 грн. 
Однак, суд не знаходить правових підстав для задоволення клопотання в цій частині оскільки згідно ч.5 ст.437 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з платіжною інструкцією № 373 від 13 листопада 2024 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422, 40 грн.
Так як заявлені позовні вимоги задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1 500,22 грн (з розрахунку 29 509,15 грн х 2422, 40 грн / 47 648,10 грн = 1 500,22 грн).
Керуючись 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 242, 259, 263-265, 268, 273-289ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Позов Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" заборгованість по кредитному договору№1001704347201 від 13.10.2020 року у розмірі 29 509,15 грн.
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 500,22 грн.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 17 квітня 2026 року у зв`язку з надмірним навантаженням.
Сторони справи:
Позивач: Акціонерне товариство "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (місцезнаходження: вул. Андріївська, буд.4, м. Київ, код ЄДРПОУ 14282829);
Відповідач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Гладишева Х.В.