ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1157/26 Справа № 199/10029/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:    головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М., 
за участю секретаря – Триполець В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп», третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про визнання добросовісним набувачем, про усунення перешкод у розпорядженні майном, про скасування державної реєстрації обтяження рухомого майна шляхом виключення запису щодо заборони відчуження 
за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 серпня 2025 року, - 

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 01.04.2017 року він придбав автомобіль марки Volkswagen Caddy, 2007 р.в., сірого кольору, р/н НОМЕР_1 , № шасі НОМЕР_2 , у ОСОБА_3 та в цей же день здійснив перереєстрацію автомобіля у територіальному сервісному центрі 8044 РСЦ Міністерства внутрішніх справ у Волинській області; жодних обтяжень в день реєстрації та під час подальшої експлуатації не було, однак, після звернення до сервісного центру МВС України від 07.09.2024 р. позивач дізнався, що на автомобіль, який перебуває у його приватній власності з 2017 року, накладено обтяження за договором автопакет, серія та номер: 1-А/13-В, виданий 02.03.2007 року, в якому ОСОБА_1 не є ані боржником, ані будь-якою іншою стороною та немає жодного відношення до його учасників. З цього питання позивач звертався до відповідача засобами телефонного зв`язку, та відповідач запропонував два шляхи вирішення проблеми: або позивачу сплатити 21 000 (двадцять одну тисячу) грн. боргу ОСОБА_4 (боржника за кредитним договором), або звернутися з заявою до відповідача, однак в останньому випадку питання зняття обтяження буде вирішено на користь позивача 50/50. 16.09.2024 року позивач звернувся до відповідача для роз`яснення причини існування обтяження, а також з проханням про вилучення з Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна; 24.09.2024 року позивач отримав лист - пояснення від ТОВ «Дніпрофінансгруп» щодо історії накладання обтяження на автомобіль в 2008 році, що належав ОСОБА_4 26.09.2024 року позивач повторно звернувся до відповідача з уточненням, що обтяження, яке було накладено у 2008 році, не є причиною звернення позивача до відповідача, оскільки на момент здійснення покупки (2017 рік) жодних обтяжень за зазначеним автомобілем не було. Проте, ані у другому, ані у третьому листі відповідача позивач так і не отримав відповіді про підстави накладання обтяження на автомобіль, що перебуває у власності позивача з 2017 року, а обтяження не було знято.
У зв`язку із чим просить суд: визнати позивача добросовісним набувачем транспортного засобу Volkswagen Caddy, № шасі НОМЕР_2 ; виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомості про реєстрацію обтяження, що були внесені 24 лютого 2021 року за №28591359 реєстратором ОСОБА_5 , Дніпропетровська регіональна філія державного підприємства „Національні інформаційні системи", Дніпропетровська область; на автомобіль легковий, VOLKSWAGEN CADDY, Номер об?єкта: НОМЕР_2 , що належить позивачеві на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 01 квітня 2017 року (а.с.1-9).
Рішенням  Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 серпня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп», третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про визнання добросовісним набувачем, про усунення перешкод у розпорядженні майном, про скасування державної реєстрації обтяження рухомого майна шляхом виключення запису щодо заборони відчуження – відмовлено повністю (а.с.138-141).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог (а.с.143-146). 

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 01.04.2017 року є власником автомобіля марки Volkswagen Caddy, 2007 р.в., сірого кольору, р/н НОМЕР_1 , №шасі НОМЕР_2 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 . Вказаний транспортний засіб було придбано позивачем у ОСОБА_3 та право власності позивача було зареєстровано у СЦ 8044 РСЦ МВС у Волинській області (а.с. 18-19).
На підставі витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, дата запиту на отримання якого 04.03.2019 року, встановлено про відсутність обтяжень на цей транспортний засіб (а.с. 20-21).
На підставі витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, дата видачі якого 07.09.2024 року, встановлено, що на належний позивачу транспортний засіб зареєстровано обтяження у виді застави рухомого майна 24.02.2021 року о 16:06:20 за №28591359 реєстратором Тісенкова Євгенія Леонідівна, Дніпропетровська регіональна філія державного підприємства «Національні інформаційні системи», документ – підстава: договір авто пакет, серія та номер якого 1-А/13-В, виданий 02.03.2007 року, видавник ОСОБА_4 (а.с. 22).
На підставі договору про відступлення прав вимог (а.с. 37-40) встановлено, що договір був укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ`ФК «Дніпрофінансгруп» 17.07.2020 року, за яким право вимоги за кредитним договором № А-1/13-В від 02.03.2007 року, укладеним з ВАТ КБ «Надра», перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».
Згідно договору, його учасники погодили, що новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зокрема ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6 ), кредитор - ПАТ КБ «НАДРА» відступив права вимоги на користь ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» (новий кредитор) разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.
У зв`язку з відступленням прав вимоги за договором «Автопакет» №1-А/13-В від 02.03.2007 року на користь ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» було зареєстровано обтяження – застави рухомого майна, автомобіля Volkswagen Caddy, сірого кольору, шасі № НОМЕР_2 , тип-легковий, 2007 р.в., реєстраційний номер № НОМЕР_7 , на підставі договору «Автопакет» №1-А/13-В від 02.03.2007 року ОСОБА_4 заборгованість за договором «Автопакет» №1-А/13-В від 02.03.2007 року не сплачена та станом на 10.01.2025 року складає 296 654,47 грн. (а.с. 37-40, 46-47, 54 - 55).
На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.81), яке було видано ОСОБА_4 , встановлено, що свідоцтво містить особливі відмітки наступного змісту: довідка – рахунок НОМЕР_8 23.02.2007 кредит иФВАТ КБ «Надра» відчуження заборонено ОСОБА_6 ПР/КЕР.
На звернення позивача до РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області 14.10.2024 року надана відповідь, згідно з якою ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до Волинської регіональної філії ДП «»Національні інформаційні системи» (а.с. 59-61), оскільки не є можливим надати документи, що стали підставою для реєстрації за позивачем транспортного засобу 01.04.2017 року.
Суду не надано доказів звернення позивача до Волинської регіональної філії ДП «»Національні інформаційні системи».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції входив з їх необґрунтованості та недоведеності позивачем. 

Із вказаним висновком суду 1 інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.
Так, за ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Поняття застави міститься у ст. 1 Закону України «Про заставу»: застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Цим Законом визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України (ст.2 Закону України «Про заставу»).
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.
Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.
Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначений Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з яким (ч. 3 ст. 9), якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:
1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;
2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.
Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.
Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.
Отже, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави.
В розумінні ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відомості про припинення обтяження можуть реєструватися держателем або реєстратором Держреєстру тільки на підставі заяви обтяжувала або рішення суду.
Відповідно до вимог ст. 44 зазначеного вище закону обтяження вважається припиненим з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. При цьому, вказані відомості вносяться державним реєстратором, а в разі відмови державного реєстратора вчинити зазначені дії, вони можуть бути оскаржені в передбаченому законом порядку.
Підстави припинення застави визначенні у статті 28 Закону України «Про заставу», відповідно до якої застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.
Вимоги щодо доказів визначені у ст.ст. 76 – 80 ЦПК України.
За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Верховний Суд наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Визнання добросовісним набувачем не є окремою вимогою позову, а є обставиною, яку відповідач (добросовісний набувач) доводить у справі про витребування майна.
Стаття 388 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачає, що власник може витребувати майно від добросовісного набувача лише якщо воно було викрадене або вибуло з його володіння поза його волею, що робить доведення добросовісності ключовим для набувача.

Матеріалами справи встановлено, що позивач є власником рухомого майна, яке перебуває у його власності та фактичному користуванні, відтак, заявлення такої окремої вимоги, як визнання добросовісним набувачем, не ґрунтується на нормах чинного законодавства та задоволенню не підлягає.

Також в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на відсутність застави транспортного засобу станом на 01.04.2017 року та надає витяг з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ (а.с. 20), однак, даний витяг сформований майже через 2 роки після набуття позивачем у власність транспортного засобу - 04.03.2019 року; набуття рухомого майна у власність мало місце 01.04.2017 р. (а.с. 18). 

Отже, відсутні підстави для висновку про стверджувану позивачем обставину – відсутність застави рухомого майна станом на 01.04.2017 року, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні. 
Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 серпня 2025 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 12 березня 2026 року.

Судді: