ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/3065/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Божко Л.А., 
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 року (суддя Петренко О.С., м. Кропивницький, повний текст рішення складено 11.11.2025 року) в справі №340/3065/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:
12.05.2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі по тексту – відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення – рішення: за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 від 24.07.2024 №0607270-2408-1121-UA35040330000014430 в розмірі 8200,14 грн., від 24.07.2024 №0607271-2408-1121-UA35040330000014430 в розмірі 25967,11 грн., за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 від 24.07.2024 №0607266-2408-1121-UA35040330000014430 в розмірі26766,1 грн. від 24.07.2024 №0607267-2408-1121-UA35040330000014430 в розмірі 5120,45 грн.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 року позовні вимоги задоволено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначав, що підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування. Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі сільськогосподарського товаровиробника», лише об`єктів нежитлової нерухомості сільськогосподарських виробників, по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва. Для отримання податкової пільги, недостатньо щоб будівля відносилась до поняття «сільськогосподарського товаровиробника», така будівля повинна використовуватись у виробництві, переробці товарів, використовуватись у сільському господарстві. Апелянт вказував, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією (ст. 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року N 223 8-ІІІ. До виробників сільськогосподарської продукції відносять юридичних осіб, фізичних осіб (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності (далі - КВЕД), мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин (ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23 вересня 2008 року N 575-УІ). Законом N 2238 визначено, що продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг. Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд НК 018-2023, затвердженим наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 N 3573 7, до класу (код 1271) 2Нежитлові сільськогосподарські будівлі» належать будівлі призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інші. ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою - підприємцем 20.04.1999р за основним видом діяльності: Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Апелянт наголошував, що основними умовами, які дають підстави платнику податку не враховувати належні йому об`єкти нерухомого майна у складі об`єктів оподаткування по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі п.п.«ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ є: належність власника таких об`єктів до сільськогосподарських товаровиробників; належність будівель та споруд до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) НК 018-2023; використання в господарській діяльності та ненадання таких об`єктів в оренду, лізинг, позичку. Комплекс – це група будівель і споруд, об`єднаних спільною функцією або схожими функціями, розташований на певній, чітко обмеженій території. Державній реєстрації комплексу як одного об`єкту нерухомого майна передує виготовлення технічного паспорту Належність комплексу до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) НК 018-2023 платником не надано.
Головне управління ДПС у Кіровоградській області не погоджується з розподілом судових витрат, зокрема щодо витрат на правничу допомогу, які задоволені судом на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області. Апелянт вказував, що у позивача відсутні підстави для стягнення 6000,00 грн., також 4000,00 грн як суми, що визначна судом, оскільки сума не є співмірною для справи такої складності, не доведено, що було витрачено багато часу на надання послуг. В акті здачі-приймання виконаних робіт зазначено про надання професійної допомоги з подання позову, не конкретизовано, яка робота проведена, скільки часу витрачено на надання правової допомоги. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її доводів не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості та об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Згідно з пп. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Сільськогосподарським товаровиробником є юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. Визначення «сільськогосподарський товаровиробник» міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», якою передбачено, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. Суд першої інстанції вказував, що не є об`єктом оподаткування: «будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку». Встановлюється пільга у вигляді звільнення від оподаткування саме об`єкт, і саме такий, який має відповідне цільове призначення. Тобто, звільняється від оподаткування об`єкт нежитлової нерухомості, який призначений для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, а не який безпосередньо використовується у сільськогосподарській діяльності. Додатковою обов`язковою умовою для звільнення від оподаткування є належність такого об`єкта сільськогосподарському товаровиробнику. Належне позивачу нерухоме майно є будівлями, спорудами сільськогосподарського товаровиробника (перебуває у користуванні фермерського господарства статутний капітал) призначене та використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. ОСОБА_1 з 23.04.1997 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з основним видом економічної діяльності: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. На підтвердження того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником останнім надано копії договорів поставки сільськогосподарської продукції; видаткових накладних; рахунків на оплату поставленої продукції; інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №425297814 від 04.05.2025, якою підтверджується перебування у його власності та користуванні значної кількості земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копії податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2012 - 2024, згідно яких позивач отримував дохід від здійснення господарської діяльності по КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Матеріалами справи підтверджується, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. Для ведення господарської діяльності використовує майно, що належить йому на праві власності чи користування. Відтак, є сільськогосподарським товаровиробником для цілей застосування пільги у вигляді звільнення від оподаткування. Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. позивач набув у власність комплекс нежитлових будівель загальною площею 10513 кв.м., до якого входять наступні будівлі: вагова літ. «Ан» та навіс літ. «а» загальною площею 134,6 кв.м., навіс літ. «Б» загальною площею 1478,2 кв.м., навіс літ. «В» загальною площею 5482,7 кв.м., їдальня літ. «Г» загальною площею 121,2 кв.м., майстерня літ. «Д» та прибудова літ. «д» загальною площею 387,7 кв.м., навіс літ «Е» загальною площею 2397,0 кв.м., прибудова літ. «Ж» загальною площею 30,2 кв.м., склад літ. «Л» з відкритою терасою літ. «Л1» та котельнею літ. «л» загальною площею 238,2 кв.м., склад літ. «М» загальною площею 61,7 кв.м., навіс літ. «М1», погріб літ. «м», погріб літ «м1», гараж літ. «Н» загальною площею 60,8 кв.м., будинок механізатора літ. «Р» загальною площею 120,7 кв.м., вбиральня літ. «О», вбиральня літ. «П», колодязь літ «К», ЗАВ-40 літ. «З», огорожа літ. «№1,4», ворота літ. «№2, 3», площадка для зберігання с/г техніки літ. « 1», замощення літ. « 11» за адресою: Кіровоградська обл., Устинівський р-н, село Садки, вулиця Миру, будинок 26. У документах, що підтверджують право власності позивача на об`єкти нерухомості, відсутні дані щодо віднесення будівель до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» або будь-якого іншого класу відповідно до ДК 018-2000. Комплекс будівель розташований на орендованій позивачем згідно договору оренди землі від 11.07.2011 земельній ділянці сільськогосподарського призначення загальною площею 4,73 га, у тому числі під господарськими будівлями та дворами — 4,73 га. Здійснюючи нарахування податку, податковий орган самостійно не отримав інформацію щодо класифікації будівель від компетентної установи, не запропонував позивачу надати докази того, що він є виробником сільськогосподарської продукції, а комплекс будівель призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, що вказує на не дотримання відповідачем як суб`єктом владних повноважень пунктів 1, 2, 3, 5, 6, 8 частини другої статті 2 КАС України при прийнятті рішень.
Суд першої інстанції вказував на необхідність відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі. Частиною 5 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд першої інстанції зазначав, що при вирішенні питання про відшкодування витрат враховані критерії, відповідно до яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Вартість підготовки тексту позовної заяви у межах правничої допомоги складає 6000,00 грн. Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі (додатковій угоді) у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. З огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, доходить висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн. є реальними та підтвердженими. Представником позивача підтверджено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 23.04.1997 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем з такими видами економічної діяльності: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.45 розведення овець і кіз; 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві; 10.71 виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. Здійснює діяльність за адресою: 28630, Кіровоградська область, Устинівський р-н, село Криничне.
Згідно відомостей з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №301372880 від 18.05.2022 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 24.02.2021 серії КД 161210222775 Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області та договору співвласників про зміну часток у праві спільної часткової власності №219 від 03.03.2021, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Цариченко Н.В., позивач 03.03.2021 набув у спільну часткову власність 6/25 комплексу нежитлових будівель загальною площею 10513 кв.м., до якого входять наступні будівлі: вагова літ. «Ан» та навіс літ. «а» загальною площею 134,6 кв.м., навіс літ. «Б» загальною площею 1478,2 кв.м., навіс літ. «В» загальною площею 5482,7 кв.м., їдальня літ. «Г» загальною площею 121,2 кв.м., майстерня літ. «Д» та прибудова літ. «д» загальною площею 387,7 кв.м., навіс літ «Е» загальною площею 2397,0 кв.м., прибудова літ. «Ж» загальною площею 30,2 кв.м., склад літ. «Л» з відкритою терасою літ. «Л1» та котельнею літ. «л» загальною площею 238,2 кв.м., склад літ. «М» загальною площею 61,7 кв.м., навіс літ. «М1», погріб літ. «м», погріб літ «м1», гараж літ. «Н» загальною площею 60,8 кв.м., будинок механізатора літ. «Р» загальною площею 120,7 кв.м., вбиральня літ. «О», вбиральня літ. «П», колодязь літ «К», ЗАВ-40 літ. «З», огорожа літ. «№1,4», ворота літ. «№2, 3», площадка для зберігання с/г техніки літ. « 1», замощення літ. « 11» за адресою: АДРЕСА_1 .
05.03.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу 19/25 частки комплексу будівель, за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Цариченко Н.В, згідно якого ОСОБА_1 прийняв у власність 19/25 часток комплексу будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановлено та не заперечується сторонами у справі, що ОСОБА_1 є єдиним власником таких об`єктів нерухомого майна, який призначений для зберігання та ремонту сільськогосподарської техніки, зберігання та очищення зерна, харчування робітників, зважування вантажів, що підтверджується Висновками про технічний стан будівель (споруд), виготовлених відкритим акціонерним товариством «Проектно-вишукувальний інститут «Кіровоградагропроект».
11.07.2011 року між Устинівською районною державною адміністрацією та позивачем укладено договір оренди землі строком на 49 років, згідно якого орендарю передано в користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Криничненської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області загальною площею 4,73 га, у тому числі під господарськими будівлями та дворами — 4,73 га. У пункті 3 вказаного договору зазначено, що на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: нежилі будівлі, які є власністю орендаря згідно свідоцтва про право власності на власність від 17.06.2009 №12/85.
Головне управління ДПС у Кіровоградській області 24.07.2024 року прийняло податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 визначено суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: №0607270-2408-UА350403300000014430 у розмірі 8200,14 грн., №0607271-2408-UА350403300000014430 у розмірі 25967,11 грн., №0607267-2408-UА350403300000014430 у розмірі 8452,45 грн. №0607266-2408-UА350403300000014430 у розмірі 26766,10 грн.
Згідно п. 266.1, п. 266.2, п. 266.3 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
Згідно абз. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Норма пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України зводить поняття звільнення від оподаткування (не є об`єктом оподаткування) щодо будівель сільськогосподарських товаровиробників, виробничих корпусів, складських приміщень сільськогосподарських виробників. Для застосування такої податкової пільги об`єкти нерухомості – будівлі повинні бути будівлями які використовуються для зберігання продукції, зберігання техніки чи власних засобів для вирощування сільськогосподарських культур. Також для застосування податкової пільги, об`єкти нерухомості повинні бути у володінні чи користуванні промислового підприємства, підприємця. 
Згідно п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробниками сільськогосподарської продукції є юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року №507, «Будівлі нежитлові» «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (клас 1271) є будівлями для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.
Поняття «будівля сільськогосподарського виробника», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому циклі господарської діяльності та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення продукції. Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку абз. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського виробництва. Нормативний підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі сільськогосподарського товаровиробника, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення сільськогосподарської продукції будь-якого виду.
Суд апеляційної інстанції враховує, що позивачем надано докази використання нежитлових приміщень (будівлі, склади) у виробництві сільськогосподарської продукції. ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з основним видом економічної діяльності: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Позивач є сільськогосподарським товаровиробником, на підтвердження чого надано копії договорів поставки сільськогосподарської продукції; видаткових накладних; рахунків на оплату поставленої продукції; інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №425297814 від 04.05.2025, якою підтверджується перебування у його власності та користуванні значної кількості земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копії податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2012 - 2024, згідно яких позивач отримував дохід від здійснення господарської діяльності по КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. 
У документах, що підтверджують право власності позивача на об`єкти нерухомості, відсутні дані щодо віднесення будівель до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» або будь-якого іншого класу відповідно до ДК 018-2000, тобто будівлі також за характером є будівлями сільськогосподарського призначення.
Суд приходить до висновку, що застосування абз. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів (будівель) за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського виробництва.
Відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не враховував законодавчо встановлену податкову пільгу та особливості її застосування. 
При вирішені спору, суд керується правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.04.2020 року у справі №540/2206/19, де вказано, що встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду у частині розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 139 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Передбачено повернення судових витрат, здійснених особою у разі задоволення позову повністю або частково. Суд повинен враховувати понесені стороною судові витрати під час розгляду позову. 
Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно частин 1 – 3 ст. 132, частин 1 – 5 ст. 134 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У якості доказу понесених витрат на правничу допомогу, надано договір про надання правової допомоги (професійної правничої) від 05.01.2025 року, укладений з адвокатським об`єднанням «Усатенко і Усатенко», відповідно до якого сторони домовились про представництво інтересів клієнта, надання йому правової допомоги (юридичних послуг), зокрема, надання юридичної допомоги по консультуванню, вивченню та аналізу документів, складання та подання позовної заяви.
ОСОБА_1 та адвокатське об`єднання підписали додаткову угоду від 25.06.2025 року. Сторони актом узгодили надання-приймання правничої допомоги у вигляді підготовки адміністративного позову, що оцінено у 6000,00 грн.
Надано квитанцію про сплату Мдзінарашвілі Г.Н. 6000,00 грн.
Згідно частин 2, 3, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Витрати на правову допомогу, отриману стороною по справі – не суб`єктом владних повноважень, підлягають розподілу разом з всіма витратами за правилами загального відшкодування понесених судових витрат.
Нормами КАС України визначено, що витратами на професійну правничу допомогу є витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, витрати понесені стороною як оплата на правничу допомогу адвоката, в тому гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, оплата за підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, оплата вартості послуг помічника адвоката, сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Позивач на виконання вимог ст. 134 КАС України повинен надати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, наявний акт прийому-передачі виконаних робіт не вказує скільки часу адвокатом була витрачено на надання правової допомоги позивачу та які спеціальні уміння застосовано. 
Встановлено, що адвокатом Усатенко В.Ю., діючою від імені ОСОБА_1 згідно ордеру, було підготовлено та подано до суду позов з додатками.
Нормами КАС України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. 
Згідно висновку Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії», відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. «Суд висловлює сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах». Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Данілов проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що нормами КАС України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. не є співмірними. Правнича допомога від адвокатського об`єднання виразилась у поданні позовної заяви. У суді першої інстанції розгляд позову здійснювався у порядку спрощеного провадження, без судових засідань та участі представників сторін. 
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. 
Суд першої інстанції вірно визначив необхідність відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу та стягнену за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача, з урахуванням доведеності, доцільності надання послуг та затраченого адвокатом часу, кошти у розмірі 4000,00 грн., що є витратами на правничу допомогу (підготовка, складання позовної заяви), які у зв`язку з задоволення вимог позивача, підлягають відшкодуванню і таке стягнення слід проводити за рахунок бюджетного асигнування відповідача. 
Також 21.02.2026 року до Третього апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про розподіл витрат у справі у частині витрат щодо професійної правничої допомоги. Просить вирішити питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
У якості доказу понесених витрат на правничу допомогу, надано додаткову угоду та квитанцію про сплату 3000,00 грн.
Слід зважати, що розгляд апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції проводиться у порядку письмового провадження без участі представників сторін у судових засіданнях. Тобто адвокат не залучався до участі у судовому засіданні. 
Представництво інтересів ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції обмежилось подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Нормами КАС України визначено, що витратами на професійну правничу допомогу є витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, витрати понесені стороною як оплата на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, оплата за підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, оплата вартості послуг помічника адвоката, сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно частин 2, 3, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не обґрунтовано розмір витрат на правову допомогу у сумі 3000,00 грн. Суд апеляційної інстанції враховує, що адвокатом було надано послугу з правничої допомоги, а саме, підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу.
Стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 , з урахуванням доведеності надання послуг, їх співмірності, складності справи підлягають кошти у розмірі 1000,00 грн., що є витратами на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню і таке стягнення слід проводити за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суб`єкта владних повноважень.
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги разом як і не передбачено повернення судового збору, сплаченого суб`єктом владних повноважень.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 139, 242, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 року в справі №340/3065/25 – залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 43995486) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок).
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку ст.ст. 328 – 329 КАС України. 

Головуючий - суддя О.М. Лукманова 

суддя С.В. Білак 

суддя Л.А. Божко