СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Харків Справа №922/5290/23 (910/10171/24) 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Жельне С.Ч. , суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.
та представників учасників справи:
позивач - Брижан А.С. (в режимі відеоконференції);
відповідач-1 - не з`явився; 
відповідач-2 - Гордієнко А.Г. (в режимі відеоконференції);
третя особа - Гордієнко А.Г. (в режимі відеоконференції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Якабу Трейд" (вх.№381Х/1-43) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.01.2026 (суддя Усатий В.О., повний текст рішення складено 04.02.2026) у справі №922/5290/23(910/10171/24)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Якабу Трейд" м. Київ,
до 1) Приватного підприємства "Рідна мова" м. Київ,
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Клієнт" м. Харків,
3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача2 - ліквідатор ТОВ "Сервіс Клієнт" Гордієнко Альона Геннадіївна
про визнання договору недійсним 
в межах справи 922/5290/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Клієнт"

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Якабу Трейд" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Рідна мова" (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Клієнт" (відповідач-2) про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги № 8/2 від 16.08.2022 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Рідна мова" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Клієнт".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний договір про відступлення прав вимоги №8/2 від 16.08.2022 року за своїм змістом суперечить вимогам ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність правових підстав для визнання його недійсним.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.01.2026 у справі №922/5290/23(910/10171/24) в задоволені позову відмовлено.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Якабу Трейд" з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось 24.02.2026 до Східного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" з апеляційною скаргою, в якій просить суд:
1. Прийняти апеляційну скаргу та відкрити провадження у справі; 
2. Скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 27 січня 2026 року у справі №922/5290/23 (910/10171/24); 
3. Винести нове рішення яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯКАБУ ТРЕЙД" до Приватного товариства "Рідна мова", Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Клієнт" про визнання недійсним договору задовольнити. 
4. Стягнути з Приватного товариства "Рідна мова", Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Клієнт" понесені Скаржником судові витрати. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасних та необґрунтованих висновків щодо дійсності Договору про відступлення права вимоги №8/2 від 16 серпня 2022 року, не врахував правових наслідків дії Постанови Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022, а також порушив принципи змагальності сторін і стандарт доказування «вірогідності доказів».
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2026 у справі №922/5290/23(910/10171/24) визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Жельне С.Ч., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Якабу Трейд" на Господарського суду Харківської області від 27.01.2026 у справі №922/5290/23(910/10171/24). Встановлено строк відповідачам та третій особі для подання відзивів на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/5290/23(910/10171/24). Призначено справу до розгляду на "01" квітня 2026 р. о 11:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Повідомлено, що неявка представників учасників справи належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не перешкоджає розгляду справи.
09.03.2026 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/5290/23(910/10171/24).
Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Якабу Трейд» адвоката Брижан Ангеліни Сергіївни надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх.№2942 від 11.03.2026), яке задоволено ухвалою суду від 13.03.2026.
Від ліквідатора ТОВ "Сервіс Клієнт" Гордієнко Альони Геннадіївни надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх.№3003 від 13.03.2026), яке задоволено ухвалою суду від 13.03.2026.
13.03.2026 від ліквідатора ТОВ "Сервіс Клієнт" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3002), в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
В судове засідання 01.04.2026 з`явився представник позивача (в режимі відеоконференції), який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Присутній також представник відповідача-2 та третьої особи (в режимі відеоконференції), заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін оскаржуване рішення суду.
Відповідач-1 належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак, наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з`явився, свого повноважного представника не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю відповідача-1.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши присутніх в судовому засіданні представників учасників справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Якабу Трейд", як покупцем, та Приватним підприємство "Рідна мова", як постачальником, укладено Договір поставки №8 (із додатковими угодами), за умовами якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) покупцеві товар - книжкову продукцію (товари) у кількості, за ціною та на умовах передбачених договором, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього (них) певну грошову суму (пункт 1.1. Договору поставки).
Найменування товарів, їх кількість, асортимент, ціна за одиницю, вартість товарів визначаються на підставі специфікації (прайс-листку) постачальника та вказується у видатково-прибуткових накладних. Видатково-прибуткові накладні оформлюються на кожну партію товарів і є невід`ємною частиною даного договору (пункт 3.1 договору).
Відповідно до пункту 4.2 договору покупець направляє постачальнику замовлення на купівлю товарів, яке складається на підставі запропонованого постачальником асортиментного переліку і містить асортимент і кількість замовлених товарів, а також бажані терміни і умови отримання товарів.
У пункті 11.1 договору вказано, що останній вступає в дію з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2017 року. Якщо жодна із сторін за місяць до дати припинення дії договору не виявила бажання його розірвати, то договір вважається продовженим ще на рік на попередніх умовах співпраці, при цьому продовження терміну дії договору таким чином можливе лише один раз.
За положеннями додаткової угоди від 02.11.2020 №3 до договору строк дії договору продовжено до 31.12.2022 року.
16.08.2022 між Приватним підприємством "Рідна мова", як первісним кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Клієнт", як новим кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги №8/2, відповідно до пункту 1.1. якого Первісний кредитор передає належне йому право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯКАБУ ТРЕЙД" (код ЄДРПОУ: 41112852, далі - Боржник) у розмірі 2 259 148,78 грн., що станом на 23.02.2022 року виникло з Договору поставки № 8 від " 01" березня 2017 року та постачання товарів на підставі видаткових накладних, перелік яких вказаний в Додатку № 1 до цього Договору (далі - Основний Договір), а Новий кредитор приймає дане право вимоги, що належне Первісному кредитору за Основним Договором та зобов`язується сплатити на користь Первісного кредитора грошові кошти в порядку та на умовах, які передбачені цим Договором.
Згідно з пунктом 1.2 договору Новий кредитор займає місце Первісного кредитора в усіх зобов`язаннях (грошових / не грошових), що виникли з Основного Договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього Договору, включаючи право на отримання від боржника суму основної заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат та застосування до боржника інших заходів відповідальності, передбачених договором та чинним в Україні законодавством.
У пункті 1.4. договору визначено, що право вимоги за цим Договором переходить до Нового Кредитора з моменту підписання сторонами цього Договору.
За відступлення права вимоги за цим Договором Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошові кошти в сумі, вказаній в п. 1.1 цього Договору - тобто "номінальну вартість" права вимоги за Основним Договором, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Первісного кредитора або іншим не забороненим чинним законодавством України способом в порядку, встановленому цим Договором (пункт 2.1 договору).
Відповідно до пункту 2.2 договору суму в розмірі 2 259 148,78 грн. Новий кредитор зобов`язаний сплатити на користь Первісного кредитора згідно з графіком платежів, що є Додатком 2 до цього Договору.
До вказаного договору про відступлення права вимоги від 16.08.2022 №8/2 укладено додаток №1, що містить перелік документів, які підтверджують право вимоги, що є предметом договору, а також додаток № 2 із графіком платежів.
16.08.2022 сторонами договору про відступлення права вимоги від 16.08.2022 №8/2 підписано акт приймання-передачі документів до договору.
Так, в обґрунтування звернення з даною позовною заявою, позивач зазначає, що спірний договір суперечить нормам п.1 ч. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 03 березня 2022 року "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації". Порушення норм вищевказаної Постанови Кабінету Міністрів України полягає в тому, що кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ПП "Рідна мова" є ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Опендатабот від 27.11.2023 року.
Також позивач вважає, що порушено п. 2 ч. 1 зазначеної Постанови, відповідно до якого заборонено відчуження передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав та прав вимоги до боржника у справах про банкрутство.
Вважає, що строк виконання зобов`язань позивача за договором поставки не настав, а тому в силу вищевказаної Постанови КМУ, відповідачі не мали права укладати договір про відступлення права вимоги, так як відступати право вимоги, яке відсутнє, не можливо.
Таким чином, на думку позивача спірний договір не лише суперечить нормам Постанови КМУ № 187 від 03.03.2022 року, він також не створений на реальне настання наслідків, оскільки строк виконання зобов`язань за договором поставки не наступив.
Позивач також зазначає, що повідомлення про відступлення права вимоги ним отримане 01 листопада 2023 року, в той час як воно датоване 16 серпня 2022 року. Саме тому позивач раніше не висунув заперечення проти відступлення права вимоги. Крім того, позивачеві не направлені докази переходу права вимоги - оригінал або копію спірного договору.
Позивач вважає, що відповідач ПП «Рідна мова» намагається обійти наслідки, оскільки з 19 жовтня 2022 року перебуває під санкціями на підставі рішення РНБО від 19.10.2022 року (місце 1297, санкції накладені строком на 6 років). Такі ж санкції застосовані до кінцевого бенефіціарного власника ПП «Рідна мова».
На думку позивача, ПП «Рідна мова» не могло укласти спірний договір 16 серпня 2022 року, оскільки ще на початку 2023 року позивачем було отримано лист від ПП «Рідна мова» про те, що ПП «Рідна мова» звернулися до Адвокатського об`єднання «Громов та Громова», а пізніше 09.02.2023 року було отримано від ОСОБА_2 лист з пропозицією укласти договір відступлення права вимоги, у вкладенні до якого було 3 файли, серед яких проєкт договору відступлення права вимоги з датою «лютий 2023 року» та пропозицією відступити право вимоги на користь ТОВ «Валізза».
Отримання повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Сервіс клієнт» в листопаді 2023 року, отримання пропозиції про відступлення права вимоги на користь ТОВ «Валізза» в лютому 2023 року в сукупності ставить під сумнів, що спірний договір відступлення права вимоги №8/2 укладався 16 серпня 2022 року, а фактичним періодом його підписання є жовтень-листопад 2023 року.
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги від 16.08.2022 №8/2.
Заперечуючи проти позовних вимог, ТОВ «Сервіс клієнт» зазначає, що оспорюваний договір не змінює будь-яких прав та не створює будь-яких додаткових обов`язків для ТОВ «Якабу Трейд», крім тих, що випливали для позивача з договору договір поставки № 8 від 01.03.2017. Таким чином, оспорюваний договір не порушує будь-які права ТОВ «Якабу Трейд».
Відповідач-2 зазначає, що позивач не претендує на предмет оспорюваного договору, а намагається уникнути відповідальності, тобто, знайти причини не виконувати зобов`язання перед ПП "Рідна Мова". Вказує, що позивачем не наведено жодного його права, що порушене укладеним договором, а отже, не має підстав для захисту в судовому порядку.
Також зазначає, що Договір про відступлення прав вимоги № 8/2 від 16.08.2022 року не суперечить положенням Постанови КМУ №187 від 03 березня 2022 року. Вважає, що Договір не порушує жодне положення Постанови КМУ №187 від 03 березня 2022 року. За договором відступлення прав вимоги № 8/2 від 16 серпня 2022 року ПП "Рідна Мова" не відчужувало ні корпоративні права, ні нерухоме майно, ні цінні папери, а відступила лише своє право вимоги за договором поставки. З даного приводу, Постанова КМУ №187 від 03 березня 2022 року обмежень не має.
Ліквідатор ТОВ «Сервіс клієнт» також подала заперечення на позовну заяву, які є аналогічними заперечення відповідача-2, викладеними у відзиві на позовну заяву.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку що позивачем не доведено належними і допустимими доказами порушення його суб`єктивних прав та законних інтересів внаслідок укладення відповідачами Договору про відступлення права вимоги №8/2 від 16.08.2022.
Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Спірні правовідносини між сторонами виникли в зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги, який за своєю правовою природою є правочином щодо заміни кредитора у зобов`язанні.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За приписами ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).
Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Разом з тим, приписами ч. 3 наведеної статті встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.
За змістом ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.
За змістом ч. 1 ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Сутність договору відступлення права вимоги полягає у домовленості про те, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений для первісного кредитора договором, за яким виникло таке зобов`язання. Заміна кредитора у зобов`язанні допускається протягом усього часу до припинення зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки це не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів.
Відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам ч. 1 ст. 516 ЦК України.
Колегією суддів встановлено, що договір поставки №8 від 01.03.2017 р., укладений між позивачем та відповідачем-1, не містить такої умови, як отримання згоди позивача на заміну кредитора у цьому зобов`язанні у розумінні ч. 1 ст. 516 ЦК України.
Відтак, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача в частині направлення відповідачем-1 повідомлення та вимоги лише у листопаді 2023 р., оскільки несвоєчасне повідомлення боржника про відступлення права вимоги не є підставою для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін та не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості на користь нового кредитора.
Позивач також посилається на те, що договір №8/2 від 16.08.2022 р. підписаний не в день його датування, а значно пізніше, що свідчить про його недійсність, та не створений на реальне настання наслідків, з порушенням чинного законодавства, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
У разі, якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 р. у справі №145/2047/16-ц.
За приписами ст. 638 Цивільного кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Дослідивши договір про відступлення права вимоги №8/2 від 16.08.2022, суд першої інстанції правомірно вказав, що він укладений між ПП "Рідна Мова" та ТОВ «Сервіс Клієнт», якими було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, підписано без жодних зауважень чи застережень, скріплено печатками підприємств.
Для забезпечення реалізації позивачем процесуальних прав у справі призначалася комплексна судово-технічна експертиза документів, згідно з висновком якої (№5678/5679 від 19.12.2025) не видалося можливим надати відповіді на поставлені запитання.
За таких обставин, місцевий суд правомірно вказав, що доводи позивача, стосовно укладення спірного договору відступлення права вимогу №8/2 від 16.08.2022, не у зазначену у останньому дату є такими, що не знайшли свого підтвердження.
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що суд першої інстанції ототожнив неможливість встановлення давності експертизою із недоведеністю обставин, на які посилається Позивач.
Колегія суддів зазначає, що неможливість надати експертами відповіді на поставлені запитання щодо встановлення давності спірного Договору жодним чином не спростовує, а також і не доводить позовних вимог.
При цьому колегія суддів на противагу доводам позивача зважає на презумпцію правомірності правочину, яка позивачем не спростована.
Позивач в апеляційній скарзі також зазначає, що суд першої інстанції не врахував правових наслідків дії Постанови Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022.
Судова колегія зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України №187 "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації" від 03.03.2022 р., для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: 1) виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором): громадяни Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації. Зазначене обмеження не застосовується до громадян Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, та юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером) яких є виключно громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, або виключно громадяни України та громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах; 2) відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання особами, пов`язаними з державою-агресором, крім безоплатного відчуження на користь держави Україна; 3) відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання на користь осіб, пов`язаних з державою-агресором, або на користь Російської Федерації.
Отже, дія мораторію передбачає заборону на вчинення конкретно визначеного переліку дій між учасниками правовідносин, встановлює певний правовий режим для цих правовідносин і впливає на перебіг грошових та інших зобов`язань.
У Постановах від 30.05.2023 у справі №925/1248/21, від 08.11.2023 у справі №915/18/23, від 21.11.2023 у справі №910/14552/22, Верховний Суд зазначив, що "дія мораторію передбачає заборону на вчинення конкретно визначеного переліку дій між учасниками правовідносин, встановлює певний правовий режим для цих правовідносин і впливає на перебіг грошових та інших зобов`язань.
З моменту запровадження вказаного мораторію суб`єктивне право осіб-кредиторів (стягувачів), перелік яких наведений в Постанові №187, зазнає обмежень у можливості реалізувати ними право вимоги до зобов`язаної сторони, у тому числі шляхом звернення за судовим захистом.
Також мораторій хоча і не припиняє суб`єктивне право, однак на строк дії мораторію таке право не може реалізуватися шляхом виконання."
Зі змісту пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 убачається, що встановлений у ньому мораторій (заборона) поширюється на виконання грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або особи, визначені наявністю певних обставин (Постанова КГС ВС від 08 листопада 2023 року у cправі №915/18/23).
За оспорюваним договором відступлення прав вимоги №8/2 від 16 серпня 2022 року ПП "Рідна Мова" не відчужувало ні корпоративні права, ні нерухоме майно, ні цінні папери, а відступила лише своє право вимоги за договором поставки. З цього приводу, Постанова КМУ №187 від 03 березня 2022 року обмежень не має.
Відтак, колегія суддів зазначає, що Договір про відступлення права вимоги не порушує жодне положення Постанови КМУ №187 від 03 березня 2022 року.
Позивачем не доведено протилежного.
Також, слід зазначити, що укладені між сторонами договори не передбачають умов відмови від виконання зобов`язань у випадку застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій).
Відповідно до чинного законодавства спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) встановлюються на певний строк, що свідчить про їх тимчасовий характер.
У зв`язку з цим застосування санкцій не звільняє особу від виконання зобов`язань, а є за своєю правовою природою відстроченням виконання певних зобов`язань, відкладенням здійснення певних дій на певний період на підставі спеціального нормативного акта (рішення РНБО). Тобто Закон України "Про санкції" та рішення РНБО не передбачають звільнення юридичних осіб України від виконання зобов`язань за укладеними ними угодами.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодного доказу відсутності у ОСОБА_1 станом на день укладення спірного договору (16.08.2022) відступлення права вимоги, зареєстрованого на території України на законних підставах місця проживання.
Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відтак, на підставі положень статей 14, 74 ГПК України тягар доведення порушеного права у спорі про визнання недійсним правочину покладений на заявника цих вимог.
Отже, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і залежно від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (правова позиція Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладена в постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17).
Крім того як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі №920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, а й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно сталося.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. висновки, сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018р. у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019р. у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019р. у справі № 910/3907/18).
Відповідно до ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:
пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;
наявність підстав для оспорювання правочину;
встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (такий висновок міститься у пункті 53 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20).
Свобода договору, яка передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, і свобода підприємницької діяльності, яка полягає у самостійному здійсненні без обмежень будь-якої підприємницької діяльність, не забороненої законом, є ключовими засадами цивільного права та господарського права, закріпленими у статтях 3, 627 ЦК України. Визнання договору недійсним за позовом третьої особи, не сторони договору, є суттєвим втручанням держави у зазначені принципи і порушений інтерес особи має бути таким, що вимагає такого втручання і таке втручання має бути єдиним можливим способом виправлення правової ситуації.
Такий висновок міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі №904/2979/20.
Отже крім учасників правочину (сторін договору) позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 387/515/18.
Водночас у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі №761/26815/17 міститься висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
Таким чином, у господарському провадженні особами здійснюється реалізація права на захист їх цивільних прав за допомогою способів захисту.
Виходячи з наведених норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.
Крім того особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19).
Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами порушення його суб`єктивних прав та законних інтересів внаслідок укладення відповідачами Договору про відступлення права вимоги №8/2 від 16.08.2022, що є підставою для відмовив в позові.
Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги позивача спростовуються матеріалами справи та стосуються виключно переоцінки доказів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 27.01.2026 у справі №922/5290/23(910/10171/24) слід залишити без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Якабу Трейд" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 27.01.2026 у справі №922/5290/23(910/10171/24) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.04.2026.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя С.Ч. Жельне 

Суддя О.В. Плахов