ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/10180/25 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Вівдиченко Т.Р.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:
- визнати протиправною виплату Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області ОСОБА_1 основної пенсії по інвалідності за березень 2025 року в сумі 15 516,8 грн;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 недоплачений розмір основної пенсії за березень 2025 року в розмірі 10 083,2 грн;
- допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення 10 083,00 грн, що є недоплаченим розміром пенсії за березень 2025 року.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2025 року адміністративний позов залишено без розгляду відповідно до пункту 3 частини 1 статті 240 КАС України (у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав). 
Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2026 року та від 11 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав, його письмові пояснення в матеріалах справи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (частина перша статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях звертає увагу на необхідність дотримання на рівні національного судочинства принципу «res judicata», наголошуючи, що жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного та обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи й постановлення нового рішення.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Пунктом 10 частини першої статті 240 цього Кодексу визначено, що позов підлягає залишенню без розгляду у разі якщо після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі не постановлена ухвала про залишення позову без розгляду.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом сторін у справі, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Залишення позову без розгляду у справі у цьому разі можливе за умови, що у провадженні цього або іншого суду є тотожний позов, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Так, відповідно до фактичних обставин справи, позивачем у межах справи від 30 квітня 2025 року №620/4925/25 заявлено наступні вимоги:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, що полягають в непризначені, невиплаті ОСОБА_1 з 30 жовтня 2024 року по 30 квітня 2025 року у подальшому щомісяця, довічно, основного розміру пенсії в розмірі не менше восьми мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, починаючи з 30 жовтня 2024 року, щомісячно, довічно нараховувати і виплачувати основний розмір пенсії в розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням кожного збільшення мінімального розміру пенсії за віком (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що в силу статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 має право на одержання пенсії, як особа з інвалідністю II групи, у розмірі не нижчому за вісім мінімальних пенсій за віком.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не проведення з 30 жовтня 2024 року перерахунку пенсії ОСОБА_1 у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р (ІІ)/2021, відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 30 жовтня 2024 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р (ІІ)/2021, відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року у справі №620/4925/25 залишено без змін.
Аналіз наведеної справи свідчить про те, що позивач оскаржував протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не нарахування та невиплати пенсії, як особі з інвалідністю II групи, пов`язаної з наслідками аварії на ЧАЕС, згідно вимог Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-p(II)/2021, відповідно до статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР.
Означеним рішенням суду у справі №620/4925/25 захищено право ОСОБА_1 на нарахування та виплату пенсії по інвалідності з 30 жовтня 2024 року, передбаченої статтею 54 Закону №796-ХІІ у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком.
У межах справи № 620/10180/25 від 08 вересня 2025 року позивач просив суд:
- визнати протиправною виплату Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області ОСОБА_1 основної пенсії по інвалідності за березень 2025 року в сумі 15 516,8 грн;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 недоплачений розмір основної пенсії за березень 2025 року в розмірі 10 083,2 грн;
- допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення 10 083,00 грн, що є недоплаченим розміром пенсії за березень 2025 року.
Такі вимоги мотивовано тим, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером, що віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має II групу інвалідності, тому має право на отримання основної пенсії за березень 2025 року у гарантованому законом мінімальному розмірі, що не може бути менш 25 600 грн/місяць (8*3200), а розмір однієї мінімальної пенсії за віком для позивача, який досяг 65 років, відповідно до норм ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч.2 ст.38 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» складає 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, тобто в березні 2025 року - 3 200 грн = (40%*8000), де 8 000 грн мінімальна заробітна плата, згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік».
Позивач також вказав про те, що має право на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; інтерпретація норм ч.2 ст.38 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» свідчить, що відповідач зобов`язаний обчислювати пенсію також і відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Вказані обставини свідчать про те, що позивач мотивував свої вимоги приписами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік».
З проведеного порівняльного аналізу суб`єктного складу сторін та предмету спору в адміністративних справах № 620/4925/25 та цієї справи № 620/10180/25 встановлено, що до ОСОБА_1 сформував Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не аналогічні позовні вимоги.
Судова колегія враховує, що періоди виплати пенсії ОСОБА_1 у березні 2025 року частково перетинаються з позовними вимогами у межах справи №620/4925/25, проте зміст позовних та спосіб захисту порушеного права у вказаній справі свідчать про зобов`язання пенсійного органу здійснити лише перерахунок та виплату пенсії відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р (ІІ)/2021.
Натомість у межах даної справи позивач просить стягнути недоотриманий розмір пенсії у березні 2025 року, з огляду на приписи Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» та наводить власний розрахунок означених сум.
Це свідчить про відсутність тотожності предмету та правової підстави позову зі справою № 620/4925/25, оскільки позовні вимоги стосуються інших нормативних підстав та оскарження інших дій пенсійного органу, які не були і не могли бути предметом судової оцінки у справі №620/4925/25, оскільки не охоплені змістом позовних вимог.
Відповідно, підстави для залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 240 КАС України відсутні.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Відповідно, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 312, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2025 року скасувати, справу № 620/10180/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії направити до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов 

Т.Р. Вівдиченко