П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1320/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Заброцька Людмила Олександрівна 
Суддя-доповідач - Боровицький О. А. 
09 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Боровицького О. А. 
суддів: Курка О. П.  Ватаманюка Р.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з відомостями військового квитка серії НОМЕР_1 від 25.03.1993 ОСОБА_1 в період з 26.03.1993 по 29.11.1994 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 ; з 30.11.1994 по 20.08.1996 позивач проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .
Крім того, позивач зазначає з посиланням на довідку військової частини НОМЕР_4 від 27.12.1997 № 380, а також на довідку № с/922 від 16.032022 видану міністерством державної безпеки ПМР, що чоловік позивачки ОСОБА_2 проходив військову службу в ЗГВ (Західна група військ, Група радянських військ у Німеччині).
15.12.2023 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додала наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорт, військовий квиток, військовий квиток чоловіка, довідку про відкритий рахунок в банку, диплом про навчання, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000р., довідку про прийняття на роботу с/4756, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 М-59/04-05, П-6/04-05, 1103, 291, 8/188063, інший документ АД №057725, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про зміну прізвища, імені, по батькові, трудову книжку НОМЕР_5 .
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №025550005925 від 18.12.2023 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, згідно з ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
За результатами розгляду заяви з доданими до неї документами встановлено, що станом на момент звернення за призначенням пенсії страховий стаж позивачки становить 17 років 8 місяців 23 дні. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до розрахунку страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з вкладишем в трудову книжку НОМЕР_6 , оскільки відсутній запис в трудовій книжці про видачу вкладиша; також до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби в Молдові з 15.06.1984 по 12.10.1989, оскільки ПМР не с суб`єктом міжнародного права, будь - які двосторонні угоди між нею та Україною відсутні; крім того до страхового стажу не враховано період проходження військової служби з 26.03.1993 по 20.08.1996, згідно з довідкою № 1103 від 14.09.2021, виданою Міністерством оборони України, оскільки період перетинається з періодом проходження військової служби згідно з довідкою № 5/188063 від 13.10.2021 про проходження військової служби за 1993-1994 роки та довідкою № 8/188063 від 08.10.2021 за період з 26.03.1993 по 12.08.1996, виданою міністерством оборони російської федерації, так як зазначений період проходження військової служби потребує перевірки.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує її права на пенсійне забезпечення, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: у період з 01.01.2021 по 31.12.2021 року - не менш, як 28 років.
Матеріали справи свідчать, що станом на дату звернення до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (15.12.2023) позивач досяг віку 62 роки ( дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тобто досягла віку необхідного для призначення пенсії за віком, у зв`язку з чим звернулась до відповідача з відповідною заявою, додавши до неї необхідні документи.
Разом з тим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №025550005925 від 18.12.2023 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, згідно з ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
За результатами розгляду заяви з доданими документами встановлено, що станом на момент звернення за призначенням пенсії страховий стаж позивача становить 17 років 8 місяців 23 дні. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до розрахунку страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з вкладишем в трудову книжку НОМЕР_6 , оскільки відсутній запис в трудовій книжці про видачу вкладиша; також не зараховано до страхового стажу період проходження військової служби в Молдові з 15.06.1984 по 12.10.1989, оскільки ПМР не с суб`єктом міжнародного права, будь - які двосторонні угоди між нею та Україною відсутні; та до страхового стажу не враховано період проходження військової служби з 26.03.1993 по 20.08.1996, згідно з довідкою № 1103 від 14.09.2021, виданої Міністерством оборони України, оскільки період перетинається з періодом проходження військової служби згідно з довідкою № 5/188063 від 13.10.2021 про проходження військової служби за 1993-1994 роки та довідкою № 8/188063 від 08.10.2021 за період з 26.03.1993 по 12.08.1996, виданої міністерством оборони російської федерації, так як вказаний період проходження військової служби потребує перевірки.
Надаючи правову оцінку підставам відмови в призначені пенсії позивачці, що викладені в рішенні №025550005925 від 18.12.2023, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Разом з тим, відповідно до п. "в" ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Частиною 2 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 8 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Період проходження військової служби до 1 січня 2004 року зараховується до страхового стажу на підставі військових квитків, довідок військових комісаріатів, військових частин та установ Міноборони, довідок архівних та військово-лікувальних установ. Після 01.01.2004 військової служби враховується на підставі даних персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.
Аналіз процитованих норм свідчить про те, що період проходження військової служби до 01 січня 2004 року зараховується до страхового стажу на підставі військових квитків, довідок військових комісаріатів, військових частин та установ Міноборони, довідок архівних та військово-лікувальних установ.
Як свідчать матеріали справи, згідно з відомостями військового квитка серії НОМЕР_1 від 25.03.1993 ОСОБА_1 в період з 26.03.1993 по 29.11.1994 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 ; з 30.11.1994 по 20.08.1996 позивач проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .
Крім того, згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.09.2021 № 1103 ОСОБА_1 проходила дійсну військову службу у Збройних Силах в період з 26.03.1993 по 20.08.1996. Довідка видана на підставі військового квитка серії НОМЕР_1 та облікової картки ОСОБА_1 . Вказані докази також містяться в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 .
Таким чином, суд доходить висновку, що період проходження військової служби ОСОБА_1 з 26.03.1993 по 20.08.1996 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки.
При цьому суд зауважує, що попереднім рішенням про відмову у призначенні пенсії № 025550005925 від 03.05.2022 року, прийнятим Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, до страхового стажу позивачки зараховані періоди проходження нею військової служби з 26.03.1993 по 20.08.1996 і визначено, що страховий стаж складає 23 роки 6 місяців 11 днів.
В той же час, вже в рішенні №025550005925 від 18.12.2023 року пенсійний орган до страхового стажу позивачки не зараховує період проходження військової служби з 26.03.1993 по 20.08.1996, згідно з довідкою № 1103 від 14.09.2021, виданою Міністерством оборони України, оскільки період перетинається з періодом проходження військової служби згідно з довідкою №5/188063 від 13.10.2021 про проходження військової служби за 1993-1994 роки та довідкою № 8/188063 від 08.10.2021 за період з 26.03.1993 по 12.08.1996, виданою міністерством оборони російської федерації, зазначаючи, що вказаний період проходження військової служби потребує перевірки.
При цьому, суд наголошує, що період проходження військової служби позивачкою з 26.03.1993 по 20.08.1996 підтверджується, як відомостями військового квитка серії НОМЕР_1 , довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.09.2021 № 1103, виданою на підставі облікової картки ОСОБА_1 , так і узгоджується з відомостями, що містяться у вкладиші від 27.09.1990 до трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_5 .
Щодо періоду проходження позивачем військової служби в Молдові з 15.06.1984 по 12.10.1989, суд зазначає таке.
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_4 від 27.12.1997 № 380 чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_2 проходив службу з червня 1984 року по жовтень 1989 року в ЗГВ (а.с. 13).
Крім того, згідно з довідкою Міністерства державної безпеки ПМР №с/922 від 16.03.2022 встановлено, що старший прапорщик ОСОБА_2 проходив дійсну військову службу у військовій частині п/п НОМЕР_7 ГСВГ з 15.06.1984 по 12.10.1989 разом з ним проживала дружина ОСОБА_1 з 15.06.1984 по 12.10.1989. Відомостей про трудову діяльність ОСОБА_1 у вказаний період в пенсійній справі ОСОБА_2 не міститься.
Таким чином, надані позивачкою довідки підтверджують факт проходження військової служби чоловіком позивачки - ОСОБА_2 в період з 15.06.1984 по 12.10.1989, а також факт спільного їх проживання у вказаний період. Разом з тим, вказані довідки не містять відомостей про трудову діяльність позивачки ОСОБА_1 у вказаний період, відтак жодним чином не підтверджують трудовий стаж позивачки у період з 15.06.1984 по 12.10.1989, як і позивачкою не наводиться законодавчих підстав щодо врахування вказаного періоду до її страхового стажу.
Отже, суд доходить висновку про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивачки періоду з 15.06.1984 по 12.10.1989.
При цьому суд звертає увагу, що відповідно до відомостей вкладиша від 27.09.1990 до трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_5 зазначено, що до прийняття на роботу у військову частину НОМЕР_2 ( з 27.09.1990 ) трудовий стаж на підставі довідки.
Разом з тим, суд наголошує, що такої довідки ( про яку йдеться у вкладиші від 27.09.1990 до трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_5 ) позивачем не надано до матеріалів адміністративного позову.
В свою чергу, суд критично оцінює твердження позивачки, що відповідачем не ставиться під сумнів факт проходження нею військової служби у зазначений період, а Пенсійним органом довідка військової частини НОМЕР_4 від 27.12.1997 № 380 не приймається як підтверджуючий документ виключно з підстав його видачі на території ПМР.
Суд зазначає, що така довідка не прийнята пенсійним органом до уваги, оскільки вона складена ПМР ( Придністровською Молдавською Республікою ), яка не є суб"єктом міжнародного права, відтак пенсійним органом така довідка взагалі не враховувалась.
Разом з тим, як вже зазначено судом вище, ні відомості довідки військової частини НОМЕР_4 від 27.12.1997 № 380, ні інформація наведена в довідці Міністерства державної безпеки ПМР №с/922 від 16.03.2022 не підтверджують ні факт проходження військової служби позивачкою в період з 15.06.1984 по 12.10.1989, ні будь - яку іншу її трудову діяльність у вказаний період.
Враховуючи наведене, суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний підтверджений страховий стаж особи.
В той же, час як докази надані в обґрунтування позовних вимог, так і матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 не містять відомості про підтверджений стаж роботи (військової служби ) позивачки в період з 15.06.1984 по 12.10.1989. Відтак, підстави для зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача відсутні.
Щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи позивачки відповідно до вкладиша в трудову книжку НОМЕР_5 , суд зазначає таке.
Відповідно до вкладиша в трудову книжку НОМЕР_5 від 27.09.1990 позивач з 27.09.1990 по 26.03.1993 працювала у військовій частині НОМЕР_8 ; з 26.03.1993 по 13.08.1996 проходила військову службу; з 05.10.1998 по 02.04.1999 отримувала виплату по безробіттю в Липовецькому районному центрі зайнятості; з 16.09.1999 по 28.10.1999 працювала у ВАТ "Турбівський цукровий завод".
Згідно з оскаржуваним рішенням відповідачем за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до розрахунку страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з вкладишем в трудову книжку НОМЕР_5 , оскільки відсутній запис в трудовій книжці про видачу вкладиша.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).
Відповідно до п. 1 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, за відсутності трудової книжки, відомості про трудову діяльність особи можуть бути зараховані на підставі інших документів, виданих, зокрема за місцем роботи.
При цьому суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку чи інвалідності на загальних підставах.
Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.
Відтак суд не погоджується з діями відповідача щодо неврахування спірних періодів роботи в страховий стаж позивачки, з підстав вказаних в рішенні № 025550005925 від 18.12.2023.
При цьому суд наголошує, що відповідні періоди роботи належним чином відображені у вкладиші до трудової книжки позивача, а оскаржуване рішення не містить обґрунтування чому наявний трудовий стаж позивача не може бути підтверджений саме на підставі відповідних записів.
Матеріали справи свідчать, що записи про періоди роботи позивача з 27.09.1990 по 26.03.1993; з 05.10.1998 по 02.04.1999; з 16.09.1999 по 28.10.1999 містяться у вкладиші до її трудової книжки НОМЕР_5 від 27.09.1990 року.
Крім того, слід зауважити, що записи про спірні періоди роботи не містять недопустимих перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Усі зазначені записи внесені на підставі наказів роботодавців позивача та належним чином завірені підписами посадових осіб та печатками, зокрема і гербовими.
Отже, відсутні підстави для неврахування вказаних періодів при визначенні страхового стажу позивача.
Більш того, суд звертає увагу, що попереднім рішенням про відмову у призначенні пенсії № 025550005925 від 03.05.2022 року, прийнятим Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, до страхового стажу позивачки зараховані, зокрема періоди роботи позивачки з 27.09.1990 по 25.03.1993; з 05.10.1998 по 02.04.1999; з 16.09.1999 по 28.10.1999, що містяться у вкладиші до її трудової книжки НОМЕР_5 від 27.09.1990 року, і визначено, що страховий стаж позивачки складає 23 роки 6 місяців 11 днів ( аркуш справи 7 та зворот аркушу справи 7 ).
В той же час, вже в рішенні №025550005925 від 18.12.2023 року пенсійний орган до страхового стажу позивачки не зараховує періоди роботи з 27.09.1990 по 25.03.1993; з 05.10.1998 по 02.04.1999; з 16.09.1999 по 28.10.1999, що зазначені у вкладиші до її трудової книжки НОМЕР_5 від 27.09.1990.
Таким чином відповідач своїм рішенням порушив принцип правової визначеності, згідно з яким має забезпечуватись стабільність юридичного становища особи ( легітимні очікування ). Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзаци четвертий - шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року № 6-р/2019)наченості не виключає визнання за органом державної
Вирішуючи даний спір, суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
При вирішенні справи "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що наданими доказами підтверджується трудовий стаж позивача ( проходження військової служби ) з 26.03.1993 по 20.08.1996 згідно з записами військового квитка ОСОБА_1 НОМЕР_1 та відомостями довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.09.2021 № 1103, що є достатніми для зарахування до страхового стажу позивача відповідного вищезазначеного періоду проходження військової служби. Також суд зазначає, що є підтвердженими та підлягають зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи позивачки з 27.09.1990 по 25.03.1993, з 05.10.1998 по 02.04.1999 та з 16.09.1999 по 28.10.1999 згідно з вкладишем в трудову книжку НОМЕР_5 від 27.09.1990 року.
Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області № 025550005925 від 18.12.2023 є протиправним та підлягає скасуванню.
Разом з тим, визначаючись щодо належного способу захисту прав позивачки в спірних правовідносинах, суд враховує таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи те, що за наявних в матеріалах справи доказів суд не може встановити чи відповідає позивач усім вимогам для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відтак належним способом захисту прав позивача буде зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду в цій справі, зокрема з урахуванням періодів роботи, які слід зарахувати до страхового стажу позивачки.
Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, відтак дії зобов`язального характеру щодо зарахування до страхового стажу позивача відповідних періодів роботи та повторного розгляду заяви про призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року в справі № 500/1216/23.
Отже, у зв`язку з визнанням судом протиправним рішення відповідача про відмову в призначені пенсії та його скасування, належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача, враховуючи заявлені позовні вимоги, буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи ( проходження військової служби ), зазначені у військовому квитку ОСОБА_1 НОМЕР_1 та довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.09.2021 № 1103, а саме з 26.03.1993 по 20.08.1996, а також періоди роботи зазначені у вкладиші до трудової книжки НОМЕР_5 від 27.09.1990, а саме період з 27.09.1990 по 25.03.1993, з 05.10.1998 по 02.04.1999 та з 16.09.1999 по 28.10.1999, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в цій справі.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Щодо інших доводі, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Курко О. П.    Ватаманюк Р.В.