ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2768/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лічман Л.В.,
судді Богатир К.В., Павленко Н.А., 
секретар судового засідання Пелешок Т.С.,
за участю представників учасників справи:
від позивача: Жиленкова В.В.,
від відповідача: Бут Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Науково-виробниче підприємство Агрінол”
на рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2026 р.
та додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 02.02.2026 р., ухвалені суддею Рога Н.В.,
у справі № 916/2768/25
за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Науково-виробниче підприємство Агрінол”
до Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Дельта Вілмар Україна”
про стягнення,
встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Науково-виробниче підприємство Агрінол” (далі – ТОВ ,,НВП Агрінол”) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Дельта Вілмар Україна” (далі – ТОВ ,,Дельта Вілмар Україна”):
- борг у сумі 1690790,65 грн, яка складається з 930818,30 грн основного боргу та штрафних санкцій, розрахованих станом на 30.06.2025 р.: 515122,89 грн інфляційного збільшення, 94254,91 грн 3% річних, 150594,55 грн пені;
- судові витрати, які складаються з 25361,86 грн судового збору за подання позову, 1514,00 грн – за подання заяви про забезпечення позову, 20000,00 грн витрат на правничу допомогу.
В обґрунтування позову вказано на невиконання відповідачем умов договору № 500005561 від 09.09.2020 р. у частині оплати вартості товару, поставленого позивачем.
За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 16.07.2025 р. відкрито провадження у справі № 916/2768/25.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.01.2026 р. у справі № 916/2768/25 (суддя Рога Н.В.): позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ ,,Дельта Вілмар Україна” на користь ТОВ ,,НВП Агрінол” заборгованість у розмірі 930818,30 грн, інфляційні втрати у розмірі 19643,99 грн, 3% річних у розмірі 4743,35 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 14328,08 грн; у задоволенні решти позову відмовлено.
Місцевим господарським судом встановлено, що між сторонами існували правовідносини на підставі договору поставки № 500005561 від 09.09.2020 р., що вбачається з банківської виписки АТ ,,КРЕДОБАНК” за 03.02.2022 р., за 14.12.2021 р., за 18.02.2021 р. При цьому матеріали справи не містять вказаного договору поставки, а сторони заявляють про відсутність у них примірників такого договору. 
Крім того, в оскаржуваному рішенні зазначено, що матеріалами справи підтверджується поставка позивачем 21.01.2022 р. та 23.02.2022 р. товару (бочки сталеві) відповідачу на загальну суму 930818,30 грн. Вказану обставину визнано відповідачем під час розгляду справи. За таких обставин, враховуючи те, що факт поставки підтверджується, зокрема, іншими доказами, в т.ч. товарно-транспортними та податковими накладними, позовна вимога про стягнення 930818,30 грн основного боргу судом першої інстанції задоволена.
У задоволенні позовної вимоги про стягнення пені місцевий господарський суд відмовив, оскільки відсутність договору № 500005561 від 09.09.2020 р. унеможливила встановлення розміру штрафних санкцій, передбачених в угоді.
Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних в оскаржуваному рішенні вказано, що вони підлягають задоволенню частково, а саме в сумах 19643,99 грн та 4743,35 грн відповідно, за прострочення в період з 30.04.2025 р. по 30.06.2025 р. 
Датою виникнення зобов`язання відповідача оплатити вартість отриманого товару суд першої інстанції зазначив 30.05.2025 р., пославшись на виставлення позивачем претензій від 23.04.2025 р. № 23/04-1 та від 14.05.2025 р. № 14/05-1, у яких просив протягом 7 днів з моменту отримання претензій сплатити заборгованість. 
Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 02.02.2026 р. у справі № 916/2768/25 (суддя Рога Н.В.): заяву ТОВ ,,НВП Агрінол” про ухвалення додаткового рішення у справі № 916/2768/25 задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Дельта Вілмар Україна” витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн; у задоволенні решти заяви відмовлено.
Задовольняючи частково заяву, Господарський суд Одеської області послався на приписи ч.4 ст.129 ГПК України, які передбачають покладання судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, дослідивши зміст наданого позивачем акту приймання-передачі послуг надання правничої допомоги від 19.01.2026 р., суд першої інстанції зазначив, що адвокатом надано лише послуги у вигляді підготовки позовної заяви та представництва інтересів клієнта у господарському суді, в зв`язку з чим, враховуючи, що справа не є складною, дійшов висновку про завищення суми витрат на правничу допомогу.
Не погодившись з постановленими рішенням та додатковим рішенням, ТОВ ,,НВП Агрінол” звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення від 02.02.2026 р. та рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2026 р. у справі № 916/2768/25 у частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 19643,99 грн, 3% річних у розмірі 4743,25 грн та ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з ТОВ ,,Дельта Вілмар Україна” інфляційне збільшення в розмірі 515122,89 грн, 3% річних в розмірі 94254,91 грн, судовий збір та витрати на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано наступне.
Судом встановлено, що позивачем направлялись відповідачу дві претензії: від 23.04.2025 р. (отримана відповідачем 02.05.2025 р.) та від 14.05.2025 р. (отримана відповідачем 20.05.2025 р.), проте не надано оцінку листу позивача від 25.06.2024 р., який відповідач отримав в той же день, з вимогою сплатити борг. При цьому під час розгляду справи суд неодноразово ставив питання відповідачу щодо того, чому не був оплачений борг після отримання листа позивача від 25.06.2024 р.
Також в оскаржуваному рішенні визначено, що товар підлягав оплаті, починаючи з 30.05.2025 р., а періодом, за який відповідачу нараховуються інфляційні втрати та 3% річних, вказано з 30.04.2025 р. по 30.06.2025 р. Позивач вважає, що судом неправильно встановлено момент виникнення зобов`язання по оплаті товару (30.05.2025 р.) та, відповідно, безпідставно здійснено розрахунок штрафних санкцій за менший період, ніж зазначено в позовній заяві.
Крім того, на думку апелянта, суд всупереч приписам ст.ст.530,692 ЦК України помилково визначив строк оплати товару не від дати отримання відповідачем товару. В позові натомість викладено прохання про стягнення санкцій, нарахованих через 5 днів від дати поставки, тобто за менший період прострочення, ніж має бути з урахуванням названих норм закону. Факт направлення позивачем претензій відповідачу щодо оплати товару не змінює строк виконання зобов`язання, який передбачено в ст.ст.530,692 ЦК України, а їх (претензій) направлення було спрямоване на нагадування відповідачу про наявність невиконаного зобов`язання.
Не погоджуючись з додатковим рішенням, скаржник зазначив, що матеріали справи підтверджують значний обсяг наданих адвокатом послуг, до якого входять підготовка та подання позовної заяви, підготовка та направлення адвокатських запитів, підготовка та подання клопотання про витребування доказів, заяви про забезпечення позову, відповіді на відзив на позовну заяву, додаткових пояснень, участь в 9-ти судових засіданнях, тому у суду не було підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 р.: відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ ,,НВП Агрінол” на рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2026 р. та додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 02.02.2026 р. у справі № 916/2768/25; встановлено ТОВ ,,Дельта Вілмар Україна” строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 13.03.2026 р.
У строк, встановлений судом, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ ,,Дельта Вілмар Україна” просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення Господарського суду Одеської області у справі № 916/2768/25 – без змін.
ТОВ ,,Дельта Вілмар Україна” зазначає, що єдина обставина, встановлена судом, з якою не погодився апелянт, – це момент настання строку виконання зобов`язання з оплати за поставлений товар, тобто дата, з якої відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання. Ця обставина стосуються виключно правильності визначення періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат. При цьому апеляційна скарга містить три взаємовиключні твердження про те, що строк виконання зобов`язання з оплати за поставлений товар настав: через п`ять днів після отримання товару, як зазначено у позовній заяві; з дня, наступного після отримання товару покупцем, на підставі ч.1 ст.692 ЦК України; з дня, наступного після дати, вказаної у листі від 25.06.2024 р., про що зазначено у апеляційній скарзі. 
Відповідач вважає, що суд обґрунтовано відхилив усі наведені твердження, в т.ч. тому, що на лист від 25.06.2024 р. ні у позовній заяві, ні протягом розгляду справи в першій інстанції ТОВ ,,НВП Агрінол” не посилалось, він не містить даних про суму боргу та/або про підставу його виникнення, а в матеріалах справи відсутні докази надсилання цього листа та отримання його відповідачем.
Окремо ТОВ ,,Дельта Вілмар Україна” повідомляє, що не подало апеляційну скаргу на рішення від 16.01.2026 р., хоча вважає, що останнє не у повній мірі відповідає вимогам закону, оскільки суд ухвалив рішення про стягнення боргу за відсутності у позивача первинних товаророзпорядчих документів на поставлений товар. При цьому предметом спору є стягнення боргу на підставі договору та специфікації до нього, які позивачем не надано. Таким чином, суд першої інстанції міг відмовити у задоволенні позову з формальних підстав. Незважаючи на це, відповідач рішення визнає, оскільки воно має юридичне значення в частині підтвердження факту поставки товару, що дозволить у подальшому посилатись на цю обставину під час перевірок контролюючих органів.
Що стосується додаткового рішення від 02.02.2026 р., то відповідач вважає його законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги – такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 р., зокрема, призначено справу № 916/2768/25 за апеляційною скаргою ТОВ ,,НВП Агрінол” на рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2026 р. та додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 02.02.2026 р. до розгляду в судовому засіданні та повідомлено учасників справи про те, що засідання відбудеться 08.04.2026 р.
Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти них, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
За правилами ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи до уваги те, що рішення суду відповідачем в апеляційному порядку не оскаржено взагалі, а позивачем оскаржено, проте лише в частині розміру стягнутих інфляційних втрат та 3% річних, суд апеляційної інстанції на підставі ч.1 ст.269 ГПК України не перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про стягнення 930818,30 грн основного боргу та відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 150594,55 грн пені.
Важливим також є те, що, обґрунтовуючи позов, ТОВ ,,НВП Агрінол” як на підставу для його пред`явлення послалось на невиконання ТОВ ,,Дельта Вілмар Україна” умов договору поставки № 500005561 від 09.09.2020 р., і суд першої інстанції погодився з позивачем у тому, що відповідач не оплатив 930818,30 грн вартості товару (бочки сталеві), поставленого двома партіями (21.01.2022 р. та 23.02.2022 р.), на виконання названої угоди, незважаючи на те, що її текст та первинні документи, оформлені сторонами безпосередньо за результатами поставок, до матеріалів справи не надано. Сторонами відповідні висновки суду підтверджуються, адже їх не оскаржено в апеляційному порядку.
Як вбачається з апеляційної скарги та відзиву на неї, спірним залишилось питання щодо моменту настання строку виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару, яке безпосередньо впливає на період нарахування 3% річних та інфляційних втрат. 
За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)… Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
В ч.1 ст.692 ЦК України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є договір поставки товару.
Виходячи з приписів спеціальної норми ч.1 ст.692 ЦК України, покупець має оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
У сторін відсутні письмові примірники договору або додатків до нього (наприклад, специфікації), за наслідками дослідження яких можна було б чітко встановити момент виникнення обов`язку покупця оплатити вартість товару. 
Таким чином, не підтвердженими матеріалами справи є твердження ТОВ ,,НВП Агрінол” стосовно того, що строк виконання зобов`язань оплатити товар виник у ТОВ ,,Дельта Вілмар Україна” через п`ять днів після його отримання, як зазначено у позовній заяві з посиланням на текст специфікації до договору № 500005561 від 09.09.2020 р., оригінал якої у сторін відсутній, а факт підписання специфікації відповідачем не визнається.
Відтак, у даному випадку договір не являється тим документом, який визначає строк оплати поставленого товару, з чим погоджується позивач, вказуючи в апеляційній скарзі, що, оскільки договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, відповідач мав оплатити товар відразу після його прийняття.
Між тим, в матеріалах справи наявна претензія від 23.04.2025 р., отримана відповідачем 02.05.2025 р., в якій позивач фактично визнав прийнятною оплату поставленого товару протягом 7 календарних днів (в тексті претензії цей строк підкреслено) з моменту її отримання, а, отже, власним вольовим рішенням встановив строки оплати, про що повідомив контрагента.
Враховуючи викладене та заборону суперечливої поведінки, закріплену в численних постановах Верховного Суду з посиланням на приписи п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується зі здійсненим судом першої інстанції нарахуванням інфляційних втрат у розмірі 19643,99 грн та 3% річних у розмірі 4743,35 грн за прострочення оплати в період з 30.04.2025 р., виходячи з направлення відповідачу претензії від 23.04.2025 р., по 30.06.2025 р. (кінцева дата, визначена у розрахунку позовних вимог).
Потрібно зазначити, що 7 календарних днів з моменту отримання ТОВ ,,Дельта Вілмар Україна” претензії від 23.04.2025 р. спливли 09.05.2025 р., однак проведення з цієї дати розрахунку інфляційних втрат та 3% річних на стадії апеляційного перегляду рішення призвело б до порушення принципу заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), який полягає у тому, що, якщо скаргу подала лише одна сторона, суд не може ухвалити рішення, яке погіршує становище цієї особи порівняно з рішенням суду нижчої інстанції.
З цих же міркувань виходить колегія суддів, надаючи оцінку претензії позивача від 14.05.2025 р., яка отримана відповідачем 20.05.2025 р. та в якій викладено вимогу оплатити заборгованість протягом 7 робочих днів з моменту одержання претензії.
Одночасно слід зазначити про те, що здійснене в претензії від 23.04.2025 р. нарахування відсотків річних, починаючи з 01.02.2022 р. (по поставці 21.01.2022 р.) та з 01.03.2022 р. (по поставці 23.02.2022 р.), не мало обґрунтованих передумов, адже майже відразу після поставок товару почалось повномасштабне вторгнення, внаслідок якого виробничі потужності, офісні приміщення та місце реєстрації позивача опинились на тимчасово окупованій території України. Тільки листом від 25.06.2024 р. ТОВ ,,НВП Агрінол” повідомило ТОВ ,,Дельта Вілмар Україна” про свої банківські реквізити та про перереєстрацію на підконтрольній Україні території. До цієї дати листування між сторонами з приводу погашення будь-яких боргів не відбувалось, що підтвердили в засіданні апеляційного господарського суду представники сторін. 
При цьому, як правильно вказано ТОВ ,,Дельта Вілмар Україна” у відзиві на апеляційну скаргу, помилковими є доводи ТОВ ,,НВП Агрінол” про те, що початок періоду прострочення має бути визначений з дня, наступного після дати отримання листа від 25.06.2024 р., оскільки ні у позовній заяві, ні в інших заявах по справі, поданих у суді першої інстанції, позивач не посилався на вказаний лист як на доказ, який доводить виникнення у відповідача обов`язку оплатити товар. До того ж лист позивача від 25.06.2024 р., який надав до матеріалів справи відповідач разом з відзивом на позов, не містить інформацію щодо суми боргу та про підставу його виникнення.
Відносно тверджень апелянта про те, що суд першої інстанції визначив 30.05.2025 р. датою виникнення зобов`язання відповідача оплатити вартість отриманого товару, колегія суддів вказує на технічну описку в тексті рішення, допущення якої підтверджується періодом нарахування (з 30.04.2025 р. до 30.06.2025 р.) сум відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України.
За таких обставин, переглянувши рішення суду в частині стягнення ним 19643,99 грн інфляційних втрат та 4743,35 грн 3% річних, апеляційний господарський суд вважає за необхідне в цій частині апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, та ухваленого з цього приводу додаткового рішення колегія суддів зазначає наступне.
В ч.1 ст.244 ГПК України закріплено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: …3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частина 1 ст.124 ГПК України передбачає, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, ТОВ ,,НВП Агрінол” планує понести у зв`язку із розглядом справи витрати на надання правової допомоги у розмірі 20000,00 грн. 
В ч.8 ст.129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До Господарського суду Одеської області через підсистему ,,Електронний суд” 20.01.2026 р., тобто в строк, встановлений ч.8 ст.129 ГПК України, ТОВ ,,НВП Агрінол” подано письмову заяву про стягнення з відповідача 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката, до якої додано докази їх понесення. Про те, що докази щодо розміру судових витрат будуть подані протягом встановленого в ч.8 ст.129 ГПК України строку, зазначено в тексті позову.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес...
Колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд може не відшкодовувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, врахувавши критерії для розподілу витрат, наведені в ч.5 ст.129 ГПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, в додатковій угоді № 1 від 20.03.2025 р. до договору про надання правничої допомоги від 20.03.2025 р. сторони домовилися, що адвокат Жиленкова В.В. як виконавець зобов`язується надати правничу допомогу ТОВ ,,НВП Агрінол” як замовнику, а саме підготувати позовну заяву та здійснювати представництво інтересів клієнта в Господарському суді Одеської області під час розгляду позовної заяви ТОВ ,,НВП Агрінол” до ТОВ ,,Дельта Вілмар Україна” про стягнення основного боргу в сумі 930818,30 грн та суми штрафних санкцій.
Цією ж додатковою угодою сторони встановили гонорар виконавця за надання правничої допомоги у фіксованій сумі 20000,00 грн.
Наданий позивачем до суду першої інстанції акт приймання-передачі послуг від 19.01.2026 р. свідчить про те, що адвокат надав, а клієнт прийняв правничу допомогу відповідно до умов договору та додаткової угоди № 1 від 20.03.2025 р., яка полягала у підготовці позовної заяви та представництві інтересів у Господарському суді Одеської області під час розгляду справи № 916/2768/25. Загальна вартість правничої допомоги (гонорар виконавця) становить 20000,00 грн, а оплата здійснюється протягом 90 днів з дня ухвалення рішення. 
Апеляційний господарський суд констатує, що ТОВ ,,НВП Агрінол” шляхом надання належних доказів (договору про надання правничої допомоги від 20.03.2025 р., додаткової угоди № 1 від 20.03.2025 р., акту приймання-передачі послуг від 19.01.2026 р., ордеру від 14.07.2025 р. серії АІ № 1924448, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 29.12.2000 р. № 1853/10, витягу з Єдиного реєстру адвокатів України від 20.01.2026 р. серії ІІ № 1101914) доведено понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката Жиленкової В.В. у розмірі 20000,00 грн.
За правилами п.3 ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки правнича допомога надана якісно та вчасно, про що зазначено в акті від 19.01.2026 р., а позов задоволено частково, ТОВ ,,НВП Агрінол” має право на стягнення з ТОВ ,,Дельта Вілмар Україна” 11298,92 грн витрат на правничу допомогу адвоката, понесених під час розгляду справи судом першої інстанції та розрахованих пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інша частина від 20000,00 грн гонорару адвоката покладається на ТОВ ,,НВП Агрінол” на підставі п.3 ч.4 ст.129 ГПК України.
Колегія суддів не погоджується зі зробленим у додатковому рішенні висновком про покладання на відповідача 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, який мотивовано безпідставним завищенням позивачем понесених витрат з посиланням на те, що акт приймання-передачі послуг з надання правничої допомоги від 19.01.2026 р. свідчить про надання адвокатом лише двох послуг, а рівень складності справи є незначним.
Апеляційний господарський суд повідомляє, що ч.3 ст.126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Відтак, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення – визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21.
Приймаючи до уваги те, що з матеріалів справи вбачається, що адвокатом Жиленковою В.В. надано значний обсяг послуг (підготовка адвокатських запитів, написання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, складання інших процесуальних документів, участь у дев`яти судових засіданнях), те, що вжите в акті приймання-передачі послуг від 19.01.2026 р. формулювання щодо представництва інтересів у Господарському суді Одеської області не означає надання лише однієї послуги, враховуючи реальний обсяг роботи адвоката, а також те, що складність справи не є незначною, а її розгляд тривав суттєвий проміжок часу, місцевий господарський суд не мав правових передумов для висновку про завищення адвокатом розміру витрат та обмеження їх розміру до 7000,00 грн.
Отже, апеляційний господарський суд констатує, що доводи, наведені в апеляційній скарзі, не мають наслідком зміну чи скасування рішення в оскаржуваній частині, проте Господарський суд Одеської області припустився порушення норм процесуального права під час ухвалення додаткового рішення, яке підлягає зміні шляхом стягнення з відповідача 11298,92 грн витрат на правничу допомогу адвоката, понесених позивачем у суді першої інстанції.
З огляду на залишення без задоволення апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду першої інстанції та те, що законодавством не передбачено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на додаткове рішення, витрати по сплаті судового збору, понесені скаржником в суді апеляційної інстанції, покладаються на нього за правилами ст.129 ГПК України.
Керуючись ст.ст.129,232,233,236,269,270,275,276,281,282,284 ГПК України, постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Науково-виробниче підприємство Агрінол” задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2026 р. у справі № 916/2768/25 залишити без змін.
Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 02.02.2026 р. у справі № 916/2768/25 змінити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Дельта Вілмар Україна” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Науково-виробниче підприємство Агрінол” 11298,92 грн витрат на правничу допомогу адвоката, понесених під час розгляду справи судом першої інстанції.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Науково-виробниче підприємство Агрінол”.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст.ст.286-291 ГПК України.
Повну постанову складено та підписано 15 квітня 2026 р.

Головуючий суддя Лічман Л.В.

Судді: Богатир К.В.

Павленко Н.А.