ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 березня 2026 року справа №360/2155/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Сергієнко Ніни Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року по справі №360/2155/25 (суддя І інстанції Тихонов І.В.) за позовом адвоката Сергієнко Ніни Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення з військового обліку гр. ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Позивач зазначає, що 06.11.2025 стороною позивача було подано до суду клопотання (в прохальній частині позову) про призначення розгляду справи №360/2155/25 за правилами загального позовного провадження. Факт того, що ця справа не могла розглядатися як малозначна доводиться доказами, які свідчать виключення особи з військового обліку, яку в порушення Конституції України було автоматично зараховано на військовий облік, не відповідає критеріям п. 20 ч. 1 ст. 4 КАСУ, зокрема, через те, що дана адміністративна справа вимагає проведення підготовчого провадження та витребування ряду документів, які знаходять в розпорядженні відповідача, для повного та всебічного встановлення її обставин.
Представник позивача просив застосувати правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі №640/11869/20 (адміністративне провадження № К/9901/30126/20): «Оскільки суд першої інстанції не розглянув зазначене клопотання відповідача, не перевірив обґрунтованості наведених у ньому мотивів щодо необхідності розгляду справи у судовому засіданні за участю сторін, не вин окремої мотивованої ухвали з цього приводу, як вимагає частина четверта статті 260 КАС України, а справа, що розглядається, не відноситься до справ незначної складності за замовчуванням, що визначені частиною шостою статті 12 КАС України, колегія суддів у складі Касаційного адміністративного суду дійшла висновку про недотримання судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, статті 257 КАС України».
Представник позивача також зазначає, що ухвалою суду від 12 листопада 2025 р. було відкрито провадження у цій справі, в якій відповідачу надано 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та всі докази (письмові та/чи електронні). Проте, відповідач не скерував відзив на позовну заяву позивачу, чим порушив норми чинного законодавства. Враховуючи диспозитивний принцип права, у суду першої інстанції були наявні всі правові підстави застосувати наслідки, передбачені ч. 8, 9 ст. 79 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом – КАСУ). Відтак, рішення підлягає скасуванню на підставі пп. 1, 2, 4 ч. 1, п. 7 ч. 3 ст. 317 КАСУ. 
Щодо порушення норм матеріального права, представник позивача наголошує на тому, що жодний Закон України не містить норми автоматичного поновлення на військовий облік виключеного з військового обліку. Посилання суду першої інстанції на нормативні акти у вигляді Постанови КМУ №560 від 16.05.2024 або Постанови КМУ №932 від 16.08.2024 суперечить ієрархії нормативно-правових актів, відповідно до якої Постанови КМУ (5 пункт в ієрархії) нижче, ніж Закони України (3 пункт ієрархії).
Відповідно до ст. 22 Конституції України Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Позивач мав законні очікування, що є виключений з військового обліку і без своєї згоди не буде «автоматично» поновлений на військовому обліку. 
Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України, карткою платника податків.
Із записів у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного - ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 07.12.2016 вбачається, що позивач був прийнятий на тимчасовий облік запасу Збройних Сил України - ВОС №998000 «А». Придатний до військової служби. Тимчасове посвідчення видано - «виключений з військового обліку згідно ст. 37 ч. 6 п. 6 ЗУ «ПВО і ВС»». Дійсно до видачі військового квитка.
На зворотньому боці тимчасового посвідчення також вказано: «19.05.2016 року Попаснянською комісією з питань прописки Лисичанського МВК Луганської області, згідно абз. 8 ч. 10 ст. 14 ЗУ «ПВО і ВС» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ підлягає виключенню з військового обліку».
Згідно з вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.01.2013 у справі № 1227/7857/2012 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки, а відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, із встановленням випробувального терміну у два роки.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Резерв+» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , категорія обліку - військовозобов`язаний, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата взяття на облік зазначена 18.11.2009.
Представник позивача звернулась в інтересах позивача до ІНФОРМАЦІЯ_5 із адвокатським запитом від 16.05.2025 № 03-32/228, в якому просила повідомити причини взяття на військовий облік ОСОБА_1 та внести відомості щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_5 від 20.05.2025 № ЩТ/523 повідомлено, що громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , автоматично зараховано на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року по справі №360/1144/25 (набрало законної сили 30 жовтня 2025 року) позов адвоката Сергієнко Ніни Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви (адвокатського запиту) від 16.05.2025 № 03-32/228, поданої в інтересах ОСОБА_1 , в частині вимог про внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення позивача з військового обліку. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути в установленому законодавством порядку питання про виключення ОСОБА_1 з військового обліку, на підставі відповідної заяви (адвокатського запиту) від 16.05.2025 № 03-32/228, поданої в інтересах ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_5 від 04.08.2025 № ЩТ/2054 повідомлено, що на виконання рішення суду від 31.07.2025 у справі №360/1144/25 ІНФОРМАЦІЯ_6 розглянуто заяву 16.05.2025 №03-3/228 подану в інтересах ОСОБА_1 про внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключання ОСОБА_1 про виключення з військового обліку.
Повідомлено також про наступне: приписи ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції чинній на момент подачі заяви) містять підстави для взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього та не передбачають виключення з військового обліку військовозобов`язаних громадян у зв`язку зі скоєнням тяжкого злочину у минулому.
З огляду на вищенаведене, ІНФОРМАЦІЯ_6 прийнято відмову щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення ОСОБА_1 з військового обліку.
Наведені обставини сторонами не оспорюються.
Частиною другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Громадяни проходять військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232-ХІІ). 
Згідно із частиною 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Частиною 5 статті 1 Закону № 2232-XII визначено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до частини 10 статті 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Відповідно до абзацу 3 частини 6 статті 2 Закону № 2232-XII до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно абзацу 3 частини 6 статті 2 Закону № 2232-XII до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває по теперішній час.
Також Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).
Відповідно до абзацу 4 статті 1 Закону №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Також абзацом 5 статті 1 Закону №3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з частиною п`ятою статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 39 Закону№ 2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
За приписами частини 3 статті 33 Закону № 2232-XII військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 (далі - Порядок № 1487 ).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 1487 військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.
Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно із пунктом 14 Порядку № 1487 військовий облік забезпечується з урахуванням вимог законодавства у сфері декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб, організовується і безпосередньо ведеться державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, в яких призовники, військовозобов`язані та резервісти працюють (навчаються).
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 16 Порядку № 1487 військовий облік поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з урахуванням обсягу та деталізації - на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Персонально-якісний військовий облік передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного військового обліку покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, органи СБУ, відповідні підрозділи розвідувальних органів.
Пунктом 20 Порядку № 1487 визначено, що військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.
Згідно із пунктом 22 Порядку № 1487 взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до пункту 79 Порядку № 1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі - призовники, військовозобов`язані та резервісти) визначені в Законі України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" від 16 березня 2017 року №1951-VIII (далі Закон № 1951-VIII).
Статтею 1 Закону № 1951-VIII визначено, що Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Пунктом 2 частини 1 статті 9 Закону № 1951-VIII передбачено, що призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право, зокрема, звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
За приписами статті 14 Закону № 1951-VIII ведення Реєстру включає:
1) внесення запису про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до бази даних Реєстру для взяття на облік або при відновленні на військовому обліку з перевіркою відповідності персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів існуючим обліковим даним;
2) внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних, резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними, резервістами;
3) знищення повторного запису Реєстру в разі його виявлення.
Положеннями частини 3 статті 14 Закону № 1951-VIII визначено, що актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього визначені в статті 37 Закону № 2232-ХІІ.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону № 2232-ХІІ взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни України, зокрема, - які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань; - зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України;
Згідно пункту 6 частини 6 статті 37 Закону 2232-XII в редакції, що була чинною до 17.05.2024р. виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягали громадяни України, які: були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Проте, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» за № 3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024р. (далі - Закон № 3633-ІХ), внесені зміни до Закону 2232-XII, де частину 6 статті 37 викладено в новій редакції, зокрема, зазначено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Отже, станом на дату звернення позивача із заявою, частина 6 статті 37 Закону 2232-XII не містила такої підстави для виключення з військового обліку, як попереднє засудження особи до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Колегія суддів також зазначає, що згідно із частиною 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до наведеної норми постановою Кабінету Міністрів України
від 16 травня 2024 р. № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, пунктом 4 якого встановлено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані, зокрема, особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України.
Колегія суддів вважає, що аналіз наведених вище норм дозволяє дійти висновку про те, що з 18.05.2024 особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Враховуючи, що станом, як на дату звернення позивача із заявою, так і на дату розгляду справи в суді, Законом 2232-XII не передбачалась можливість виключення з військового обліку з підстав того, що особа була раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, доводи апеляційної скарги щодо наявності у відповідача зобов`язання виключити позивача з військового обліку, колегія суддів вважає безпідставними.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. 
Як вже встановлено вище, Законом № 3633-ІХ внесені зміни до Закону №2232-XII, яким з 18.05.2024 частину 6 статті 37 викладено в новій редакції, а тому колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення позивача з військового обліку на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону №2232-XII, норма якої втратила чинність.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3113/17 щодо приписів частини першої статті 58 Конституції України, на необхідність застосування яких посилається позивач, зазначає таке: «У Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Так, у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII було підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних у запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
З часу набрання чинності змін до вказаного Закону він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.».
Колегія суддів вважає, що передумовою для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною є невчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.
В межах спірних правовідносин, колегія суддів не вбачає протиправної бездіяльності в діях відповідача, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.
Щодо доводів апеляційної скарги у частині незгоди із розглядом цієї справи судом першої інстанції у порядку спрощеного провадження, колегія суддів зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін відмовлено та вирішено справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Частиною другою статті 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Отже, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження.
Ця справа не підпадає під вичерпний перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження відповідно до вимог частини четвертої статті 12 та частини четвертої статті 257 КАС України, а відтак може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 02.12.2025 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти його задоволення.
Одночасно з відзивом на позов було подано клопотання про поновлення встановленого судом процесуального строку на подання відзиву, яке судом першої інстанції було задоволено. 
Під час апеляційного провадження судом не встановлено правових підстав для застосування наслідків, передбачених ч. 8, 9 ст. 79 КАС України, та скасування рішення суду першої інстанції на підставі пп. 1, 2, 4 ч. 1, п. 7 ч. 3 ст. 317 КАС України, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегією суддів не прийнято до уваги.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Сергієнко Ніни Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року по справі №360/2155/25 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року по справі №360/2155/25 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 12 березня 2026 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко