Справа № 529/1193/25
Провадження № 2/529/258/26
РІШЕННЯ
іменем України

09 березня 2026 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої - судді Петренко Л.Є.,
з участю секретаря – Звягольської В.А.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Велфін», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Диканський ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення безпідставно набутих коштів, 
встановив:

Позивачка 25.12.2025 звернулась через засоби поштового зв?язку до Диканського районного суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти, які були стягнуті за виконавчим написом нотаріуса. Позов надійшов до суду 25.12.2025. 
В обґрунтування позову вказує, що 15.12.2020 приватний нотаріус Горай О.С. вчинено виконавчий напис нотаріуса № 114181, про стягнення у безспірному порядку з ОСОБА_1 на користь TOВ «Велфін» заборгованість за кредитним договором, у розмірі 94 448 грн.
На підставі вказаного виконавчого напису відповідач звернувся із заявою до Диканського ВДВС, де 15.03.2021 відкрите виконавче провадження № 64783999, з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа та під час здійснення виконавчого провадження виконавцем частково були стягнуті з позивача кошти у повному обсязі (із заробітної платні). Разом з тим, у подальшому позивачем був поданий позов щодо визнання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню і Диканський районний суд Полтавської області такий позов задовольнив (справа № 529/578/24, рішення від 03 вересня 2024 року)
Судом було визнано виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 114181 від 15.12.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛФІН» заборгованості за Кредитним договором № 324681 від 13.12.2017 в загальному розмірі 94 448 грн. коп. таким, що не підлягає виконанню. Отже у зв?язку з таким виконавче провадження було закінчене, як вказано у постанові про закінчення ВП при цьому залишок нестягненої суми за виконавчим документом склав 85331.52 грн. Отже сума стягнутих коштів складає 9 117 грн, які є безпідставно стягнутими коштами.
Таким чином позивачка просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в розмірі 9 117 грн, на підставі ст.1212 ЦК України та понесені судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
26.12.2025 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду такої за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивачка в судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, також уточнює розмір коштів, які безпідставно стягнуті, а саме 9 116,48 грн, згідно листа Диканського ВДВС.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про розгляд справи належним чином, шляхом направлення судових повісток на 29.01.2026, 19.02.2026, 09.03.2026 до Електронного кабінету.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Встановлено, що 15.12.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 114181 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ВЕЛФІН», заборгованості за кредитним договором № 324681 від 13.12.2017 за період з 13.12.2017 по 02.03.2020 в сумі 93 548 грн., з яких: прострочена заборгованість 3 000 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 90 548 грн. Крім цього стягнуто з позивачки по справі плату за вчинення виконавчого напису в сумі 900 грн.
25.10.2024 державним виконавцем Диканського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області відкрито виконавче провадження № 64783999 з примусового виконання виконавчого напису № 114181 від 15.12.2020 (а.с.6).
Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 03.09.2024 по справі № 529/578/24 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 114181 від 15.12.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛФІН» заборгованості за кредитним договором № 324681 від 13.12.2017 в загальному розмірі 94 448 грн. 00 коп. ( а.с.8-10).
Відповідно до листа Диканського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області від 29.12.2025 виконавче провадження № 64783999 завершене постановою від 25.10.2024 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Загальна сума стягнутих коштів на користь ТОВ «Велфін» у межах виконавчого провадження складає 9 116,48 грн (а.с.19)
Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зі змісту статті 1212 ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі.
Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.
Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦУ України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).
Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст.1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.
Враховуючи, що рішенням Диканського районного суду Полтавської області виконавчий напис від 15.12.2020 визнано таким, що не підлягає виконанню, тому правові підстави набуття ТОВ «Велфін» грошових коштів, що стягнені з ОСОБА_1 на підставі цього виконавчого напису нотаріуса, відпали, а відтак, суд вважає, що грошові кошти в розмірі 9 116,48 грн підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, суд зазначає наступне.
Частиною 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач просить стягнути на його користь з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн. 
Відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача у разі задоволення позову.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) – ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано копію договору про надання правничої допомоги від 08.12.2025 між адвокатом Кожем?яченко В.В. та ОСОБА_1 , Опис наданих послуг, ордер адвоката, квитанція про здійснення переказу коштів в розмірі 15 000 грн, де платником є Озден Г.М., отримувач Кожем?яченко В.В. (а.с.3-5)
Водночас, згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
До того ж у додатковій постанові КГС ВС від 30.08.2023 № 911/3586/21 Верховний Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності справи, юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, участі представник позивача в судових засіданнях не приймав, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію співрозмірності витрат на правничу допомогу з розміром задоволених позовних вимог, а також враховуючи те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені витрати на професійну правничу допомогу, дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення витрат на правничу професійну допомогу, яка заявлена до відшкодування представником позивача до 3000 грн., які є співмірними з розміром задоволених позовних вимог.
Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка є інвалідом 2 групи та звільнена від сплати судового збору при подачі позову.
Керуючись статтями 141, 263-265, 354 355 ЦПК України суд,

ухвалив:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Велфін» про стягнення безпідставно набутих коштів.
Стягнути з ТОВ «Велфін» (Код 39952398) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 9 116 грн 48 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн, а всього 12 116 (дванадцять тисяч сто шістнадцять) грн 48 коп.
Стягнути з ТОВ «Велфін» (Код 39952398) на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуюча Л.Є. Петренко