ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/41221/25 Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Вівдиченко Т.Р.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛУКАЧ» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року про відмову у вжитті заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, -
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «БЛУКАЧ» із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:
- зупинення дії рішення Державної податкової служби України від 13.08.2025 №1278-р/лєр про припинення дії ліцензії ТОВ «БЛУКАЧ» на виробництво алкогольних напоїв №990108202300072 до набрання законної сили рішенням суду у справі за адміністративним позовом до Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування рішення;
- заборони Державній податковій службі України та її територіальним органам вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення виробничої діяльності ТОВ «Блукач» на підставі рішення ДПС від 13.08.2025 №1278-р/лєр до набрання законної сили рішенням суду у справі за адміністративним позовом до Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування рішення.
У заяві про забезпечення позову заявник зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «БЛУКАЧ» (код ЄДРПОУ 45079374) зареєстроване Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією і перебуває на обліку в ГУ ДПС у м. Києві, Правобережна державна податкова інспекція з 23.03.2023 року. Місцезнаходження юридичної особи: Україна, 01001, місто Київ, вул. Володимирська, будинок 10, офіс 09. Основний вид діяльності: виробництво пива (11.05). ТОВ «БЛУКАЧ» здійснює господарську діяльність на підставі Ліцензії на виробництво алкогольних напоїв реєстраційний номер 990108202300072, термін дії з 19 жовтня 2023р до безстроково. На підставі Акту фактичної перевірки від 23.06.2025 №03/17515/09-05/45079374, проведеної Головним управлінням ДПС у Волинській області за наказом від 11.06.2025 №2099-п Державна податкова служба України припинила дію ліцензії ТОВ «БЛУКАЧ» на виробництво алкогольних напоїв №990108202300072 
Заяву про забезпечення позову обґрунтовано існуванням реальної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника, а саме: швидкопсувна сировина та продукція, значні економічні збитки. Також вказано про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до зупинення господарської діяльності, що у свою чергу спричинить невиконання взятих на себе договірних зобов`язань перед контрагентами і працівниками. У разі зупинення виробничої діяльності ТОВ «БЛУКАЧ» шкода матиме незворотний характер та не зможе бути усунена навіть у разі задоволення позову.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у задоволенні заяви представника заявника про вжиття заходів забезпечення позову, подану до подання позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛУКАЧ» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.
Позиція суду мотивована тим, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом, а надання правової оцінки оскарженим рішенням має здійснюватися судом у межах процедури судового розгляду, з дотриманням усіх процесуальних гарантій учасників справи, передбачених процесуальним законом.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛУКАЧ» подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року про відмову у вжитті заходів забезпечення позову у повному обсязі та ухвалити нове судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛУКАЧ» про забезпечення позову до подачі позовної заяви задовольнити; розгляд апеляційної скарги проводити за участі представників апелянта.
Апелянт наголошує на тому, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та незаконною, що порушує право заявника на ефективність судового захисту, визначений Конвенцією з прав людини та основоположних свобод та численною практикою Європейського суду з прав людини, не відповідає принципу розумної пропорційності, оскільки призведе до повної зупинки роботи господарюючого суб`єкта, чиїм основним видом діяльності є виробництво, припинення сплати податків до державного та місцевого бюджету у складний для України воєнний стан.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2025 року та 23 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
23 вересня 2025 року представник Державної податкової служби України подав відзив на апеляційну скаргу та просить залишити апеляційну скаргу ТОВ «БЛУКАЧ» без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20.08.2025 у справі № 320/41221/25 без змін; здійснити розгляд справи за участю представника ДПС України, про що повідомити про дату та час розгляду справи.
29 вересня 2025 року апелянт подав клопотання про долучення до матеріалів справи практики Верховного Суду.
3 жовтня 2025 року представник Державної податкової служби України подав заперечення.
Розглянувши клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні, судова колегія не вбачає підстав для його задоволення, оскільки відповідно до частини 1 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції здійснював розгляд заяви про забезпечення позову у порядку письмового провадження, а спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених частиною 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, у поданих клопотаннях не наведено жодних доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.
Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо :
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.
При цьому співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Як було зазначено вище, обґрунтовуючи наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, представник позивача вказав про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення істотно ускладнює ефективний захист прав та інтересів позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень у сфері господарської діяльності, а саме: позбавляє позивача права на подальше здійснення такої діяльності, що матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності взагалі у випадку ухвалення позитивного рішення суду.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України № 3817-ІХ припинення дії ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання права на провадження відповідного виду (видів) господарської діяльності, на який (які) йому надано ліцензію, у порядку, визначеному цим Законом; ліцензіат - суб`єкт господарювання, якому надано ліцензію на право провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності; ліцензійна справа - єдиний набір документів в електронній формі на електронних носіях інформації (або в електронній формі на електронних носіях інформації та на паперових носіях - якщо заявник подав заяву та документи на паперових носіях), які подані заявником чи ліцензіатом відповідно до цього Закону, щодо наданих ліцензій на право провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності; ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд надав належну оцінки доводам заявника з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заяви щодо забезпечення позову, та не встановив підстав, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛУКАЧ».
Доводи апелянта про те, що невжиття заходів щодо зупинення дії оскаржуваного рішення зумовить настання негативних та незворотних наслідків для його господарської діяльності не підтверджений оцінкою будь-яких доказів. 
Так само доказами не підтверджено доводи заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективність захисту і унеможливити поновлення порушених прав. До матеріалів заяви про забезпечення позову заявником не долучено належних та допустимих доказів в розумінні статей 150, 151 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема щодо втрати прибутку від здійснення виробничої діяльності алкогольних напоїв, неможливості сплати податків та виплати заробітної плати персоналу задіяному у такій діяльності та введення простою в межах Кодексу законів про працю.
Отже, колегія суддів вважає, що у справі, яка розглядається, заявником не доведено, а судом не встановлено і не підтверджено у передбаченому процесуальним законом порядку наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову за заявою позивача.
Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом у постановах від 05.08.2022 у справі № 140/1116/21, від 31.05.2022 у справі № 600/6293/21-а, від 17.05.2022 у справі № 240/16158/21, від 04.07.2024 у справі № 160/7437/24, від 03.12.2024 у справі № 380/13157/24, від 31.07.2025 у справі № 600/5151/24-а.
З доводів позивача не вбачається наявності виняткового, виключного випадку, який би зумовлював існування передбачених процесуальним законом підстав для забезпечення позову та вимагав би невідкладного й негайного вжиття таких заходів з тією метою, яка закладена законодавцем у інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві. Необхідності вжиття таких заходів у цьому конкретному випадку не доведено.
На підставі викладеного у сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛУКАЧ» про забезпечення адміністративного позову до подання позовної заяви.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому, підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛУКАЧ» залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у справі № 320/41221/25 про відмову у вжитті заходів забезпечення позову до подання позовної заяви залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені статтями 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов 

Т.Р. Вівдиченко