Справа № 420/2661/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) до Одеської обласної ради (проспект Шевченка, 4, м. Одеса, 65032), за участю Білгород-Дністровської окружної прокуратури (вул. Незалежності, 39, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67707) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В:

До суду через систему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Сара Олександра Васильовича в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Одеської обласної ради, в якому просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Одеської обласної ради через неукладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини місцевого значення – особняк Суфлері (будівля міської бібліотеки), розташований за адресою: вул. Героїв України (колишня вулиця Маяковського), 6, м. Білгород-Дністровський;
зобов`язати Одеську обласну раду укласти з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації (код ЄДРПОУ 40055626) на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768, охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини місцевого значення – особняк Суфлері (будівля міської бібліотеки), розташовану за адресою: вул. Героїв України (Маяковського), 6, м. Білгород-Дністровський. 
Ухвалою суду від 09.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в електронній формі, враховуючи внесені зміни в КАС України, а саме частиною 9 ст.18 КАС України визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Згідно з п.128 Розділу VII Перехідних положень Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженого Рішенням ВРП 17 серпня 2021 №1845/0/15-21 встановлено, що до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей.
В ухвалі суду від 09.02.2026 року вказано, що згідно з ч.5 ст.53 КАС України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 54 КАС України органи та особи, які визначені у статті 53 цього Кодексу і звертаються до адміністративного суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права закінчувати справу примиренням.
Роз`яснено учасникам справи, що відповідно до приписів ч.5 ст.53 КАС України Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації набуває статусу позивача.
Керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури Сара О.В., звертаючись з позовом до суду в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Одеської обласної ради зазначив, що Білгород-Дністровською окружною прокуратурою Одеської області в ході реалізації визначених в ст. 131-1 Конституції України, ст.ст.2,23 Закону України «Про прокуратуру» функцій органів прокуратури вивчено стан додержання вимог законодавства з питань охорони культурної спадщини та встановлено порушення інтересів держави, які підлягають захисту в судовому порядку. 
Зокрема встановлено, що рішенням виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 17.04.1987 №167 прийнято на облік пам`ятку містобудування та архітектури місцевого значення - особняк Суфлері (будівля міської бібліотеки), зведений у ХІХ ст, розташований за адресою: вул. Героїв України (Маяковського), 6, м. Білгород-Дністровський. 
Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації визначено перелік об`єктів культурної спадщини Білгород-Дністровської територіальної громади, відповідно до якого пам`ятка містобудування та архітектури місцевого значення – особняк Суфлері (будівля міської бібліотеки), розташована за адресою: вул. Героїв України (Маяковського), 6, м. Білгород-Дністровський. 
Отже вищезазначена пам`ятка, згідно з визначеною в ч. 2 ст. 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» класифікацією об`єктів культурної спадщини за видами є пам`яткою (домінуючий, визначальний об`єкт) містобудування та архітектури. 
Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на теперішній час власником вищезазначеної пам`ятки архітектури є територіальні громади сіл, селищ, міст області в особі Одеської обласної ради (дата набуття права власності 22.01.2010). 
Проте між власником вищезазначеної пам`ятки архітектури – Одеською обласною радою та Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації як органом охорони культурної спадщини, не укладено охоронний договір, що є порушенням положень діючого законодавства, а саме Конституції України, Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи від 03.10.1985 року, Закону України «Про охорону культурної спадщини», відповідно до преамбули якого охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Статтею 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури вважає, що укладання охоронних договорів має імперативний характер та спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини. 
В позові з посиланням на постанову Верховного Суду від 23.12.2019 року зазначено, що охоронний договір за своєю правовою природою є адміністративним договором. Стаття 3 КАС України визначає, зокрема, адміністративний договір як акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону замість видання індивідуального акту. Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму. Законом передбачається обов`язкове укладення власником пам`ятки охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини вже після переходу права власності.
Обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини і саме від власника повинна виходити ініціатива укладення охоронного договору. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 826/4605/16.
Оскільки з 22.01.2010 Одеська обласна рада набула право власності на зазначену пам`ятку містобудування та архітектури місцевого значення – особняк Суфлері (будівля міської бібліотеки), розташовану за адресою: вул. Героїв України (Маяковського), 6, м. Білгород-Дністровський, то саме з цього моменту у місячний термін відповідач повинен був укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини. Проте не зробив цього, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.
Представник позивача - Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації надав до суду додаткові пояснення, зазначивши, що відповідно до пункту 6.3 Положення про Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням виконуючого обов`язки голови Одеської обласної державної адміністрації від 27 травня 2019 року № 647/ А-2019 Департамент здійснює контроль за виконанням Закону України «Про охорону культурної спадщини», інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини. У поясненнях наведені положення Закону України «Про охорону культурної спадщини» та зазначено, що будівля, яка розташована за адресою: Одеська обл., Білгород-Дністровський район, м. Білгород-Дністровський, вул. Героїв України, 6 – Будівля міської бібліотеки (Особняк Суфлері), зведена наприкінці ХІХ – початку ХХ ст. Рішенням виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 17.04.1987 №167 зазначена будівля прийнята під охорону держави як пам`ятка архітектури місцевого значення.
Відповідно до статті 23 Закону усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Представник Департаменту вказує, що всупереч вимогам статті 23 Закону охоронний договір на пам`ятку не укладений. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Представник зауважує, що статус об`єкта культурної спадщини не несе загрозу праву власності. З`являється обов`язок зберігати історико-культурний об`єкт, що згідно положень статті 54 Конституції України є обов`язком усіх громадян України.
Представник відповідача – Одеської обласної ради подав до суду заяву про неможливість представництва прокуратури у зверненні з позовом в інтересах Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації та просив позовну заяву керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Одеської обласної ради про зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Представник посилаючись на постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 19.07.2018 у справі №822/1169/17, від 13.05.2021 у справі №806/1001/1, зазначив, що прокурор, звертаючись з позовною заявою та обґрунтовуючи підстави звернення до суду через протиправність «нездійснення захисту» суб`єктом владних повноважень або «неналежність» такого захисту, повинен навести не лише свою суб`єктивну думку щодо «нездійснення захисту» або «неналежності» такого захисту, а й підтвердити це для суду відповідними доказами (тобто таким обставинам повинна бути надана юридична оцінка). Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор у виключних випадках може виконувати субсидіарну роль, замінюючи в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом та чи є обґрунтованими підстави для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який самостійно може захищати інтереси держави
Державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі – органи охорони культурної спадщини) належать, зокрема центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини, що прямо передбачено частиною 1 статті 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини». До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать, зокрема, обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.
На думку представника відповідача звернення з подібним позовом про зобов`язання вчинити певні дії, а саме укласти охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини місцевого значення, не належить до повноважень Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації. Саме прокурор мав довести правові підстави звернення до суду із цим позовом, як у частині компетенції Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації, так і своїх повноважень на звернення до суду в інтересах держави.
Представник прокуратури подав до суду заяву, в якій зазначив, що до Білгород-Дністровської окружної прокуратури через систему «Електронний суд» 01.04.2026 надійшов відзив (клопотання про неможливість представництва прокуратури у зверненні з позовом в інтересах Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної Державної (військової) адміністрації) представником відповідача Діденко Г.В. в інтересах Одеської обласної ради, зі змісту якого вбачається, що відповідач не погоджується з позовом та просить у задоволенні позовних вимог керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури відмовити у повному обсязі. 
Представник вважає положення відзиву необґрунтованими та просить звернути увагу також на висновок Верховного суду, викладений у постановах від 19 та 11 вересня 2024 року у справі № 460/10903/22 та № 580/7276/21 відповідно, що збереження об`єктів культурної спадщини, їх охорона, яка полягає, у тому числі, у запобіганні їхньому руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпеченні захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь, є одним із пріоритетних та головних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування. 
Важливість для держави України завдання щодо охорони культурної спадщини підкреслюється ратифікованими міжнародними конвенціями, зокрема, Конвенція про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини 1972 року, ратифікована Указом Президії Верховної Ради УРСР від 04 жовтня 1988 року № 6673- XI, у преамбулі відзначає, що пошкодження або зникнення будь-яких зразків культурної цінності чи природного середовища є згубним збідненням надбання всіх народів світу.
Повноваження з охорони об`єктів культурної спадщини передбачають, окрім іншого, вжиття заходів з забезпечення їх захисту від загрози пошкодження, руйнування або знищення в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь. В умовах правового режиму воєнного стану ці повноваження тимчасово виконують військові адміністрації, якщо вони були утворені. У спірних правовідносинах вищевказані повноваження виконує Департамент як спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини на території Одеської області.
Для реалізації, зокрема, вищезгаданих повноважень закон (пункт 5 частини першої статті 28 Закону України «Про місцеві державні адміністрації») надає місцевим державним адміністраціям, а під час дії правового режиму воєнного стану й відповідним військовим адміністраціям (у разі їх утворення), право звертатися до суду у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.08.2024 у справі № 160/17086/23 за результатами розгляду подібних спірних правовідносин. Так, Верховний Суд наголошує, що нерухомі об`єкти культурної спадщини потребують особливої охорони, у тому числі - з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, для яких така охорона є одним із пріоритетних напрямків діяльності. Отже, охорона нерухомих об`єктів культурної спадщини в Україні є одним з головних завдань держави. Пріоритетність цього завдання закріплена в національному законодавстві на рівні конституційних норм та законів, визначена у міжнародних актах, ратифікованих Україною, які є невід`ємною частиною національного законодавства. Верховний Суд дійшов висновку, що охорона культурної спадщини становить значний суспільний інтерес, є важливою і пріоритетною сферою діяльності держави в особі органів державної влади. При цьому, Верховний Суд посилається на правозастосовчу практику, наведену у постанові від 09.10.2023 у справі №640/4637/21, що у разі невиконання власником або користувачем пам`ятки, уповноваженими ними особами вимог законодавства у сфері охорони культурної спадщини, уповноважений орган має право на звернення до суду з позовом щодо оскарження їхньої бездіяльності та з вимогами про зобов`язання укласти охоронний договір на об`єкт культурної спадщини, привести її до належного стану шляхом здійснення консерваційних та реставраційних робіт. Такий захід реагування забезпечує реальний захист пам`ятки, дає можливість зупинити її подальше руйнування та забезпечити відновлення автентичного вигляду об`єкта
Бездіяльність відповідача порушує суспільний інтерес і інтереси держави, оскільки не вживаються передбачені законом заходи щодо збереження об`єкта культурної спадщини місцевого значення для нинішнього і майбутніх поколінь. 
Неукладення відповідачем охоронного договору створює загрозу пошкодження архітектурної пам`ятки, втрати її автентичності та, як наслідок, предмета охорони. Отже, державний інтерес у цій справі полягає у зупиненні порушень пам`яткоохоронного законодавства відповідачем, забезпеченні укладення ним охоронного договору на пам`ятку архітектури – особняк Суфлері, розташовану за адресою: вул. Героїв України (Маяковського), 6, м. БілгородДністровський, з метою встановлення режиму використання пам`ятки та відповідальності відповідача за порушення такого режиму.
У даному випадку Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації є органом, уповноваженим на здійснення функцій держави у виниклих спірних правовідносинах, у зв`язку з чим останній визначено позивачем по справі.
Представник прокуратури зазначив,що бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк та відповідно у прокурора наявні підстави для звернення до суду з відповідним позовом на захист порушених інтересів держави. Просить задовольнити позовні вимоги.
Справа розглянута у письмовому провадженні.
Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 17.04.1987 №167 прийнято на облік пам`ятку містобудування та архітектури місцевого значення – особняк Суфлері (будівля міської бібліотеки), зведений у ХІХ ст, розташований за адресою: вул. Героїв України (Маяковського), 6, м. Білгород-Дністровський. 
Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації визначено перелік об`єктів культурної спадщини Білгород-Дністровської територіальної громади, відповідно до якого пам`ятка містобудування та архітектури місцевого значення – особняк Суфлері (будівля міської бібліотеки), розташована за адресою: вул. Героїв України (Маяковського), 6, м. Білгород-Дністровський. 
Отже вищезазначена пам`ятка, згідно з визначеною в ч. 2 ст. 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» класифікацією об`єктів культурної спадщини за видами є пам`яткою (домінуючий, визначальний об`єкт) містобудування та архітектури. 
Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на теперішній час власником вищезазначеної пам`ятки архітектури є територіальні громади сіл, селищ, міст області в особі Одеської обласної ради (дата набуття права власності 22.01.2010).
Проте Білгород-Дністровською окружною прокуратурою в ході вивчення стану додержання вимог законодавства з питань охорони культурної спадщини, встановлено, що між власником вищезазначеної пам`ятки архітектури – Одеською обласною радою та Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації як органом охорони культурної спадщини, не укладено охоронний договір.
Вказані обставини визнаються учасниками справи, а тому в силу ч.1 ст.78 КАС України не підлягають доказуванню.
Встановивши ці обставини, з метою усунення порушення законодавства керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Одеської обласної ради про визнання протиправної бездіяльності Одеської обласної ради щодо неукладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини місцевого значення – особняк Суфлері (будівля міської бібліотеки), розташований за адресою: вул. Героїв України (колишня вулиця Маяковського), 6, м. Білгород-Дністровський за зобов`язання укласти з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації (код ЄДРПОУ 40055626) на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768, охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини місцевого значення – особняк Суфлері (будівля міської бібліотеки), розташовану за адресою: вул. Героїв України (Маяковського), 6, м. Білгород-Дністровський. 
Дослідивши надані учасниками заяви по суті, пояснення та надані докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. 
Статтею 54 Конституції України встановлено, що Культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
Основним законом, якій регламентує спірні правовідносини є Закону України «Про охорону культурної спадщини», відповідно до преамбули якого охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування. 
В ст.1 Закону наведені визначення термінів, які вживаються у Законі:
культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини;
об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;
пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;
охорона культурної спадщини – система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини. 
У ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону культурної спадщини» зазначено, що об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. 
Об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). 
Перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини ведеться органами охорони культурної спадщини та публікується такими органами на своїх офіційних веб-сайтах. Включення об`єкта до такого переліку здійснюється одночасно з набуттям ним статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини (ч. 2 ст. 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини»). 
Статтею 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір. Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст.24 Закону Власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.
Постановою КМУ №1768 від 28.12.2001 року затверджений Порядок укладання охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, щойно виявлені об`єкти культурної спадщини чи їх частини, якій відповідно до п.1 визначає механізм укладення, зміни та припинення охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини (далі - пам`ятка), щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи її (його) частину відповідно до Закону України “Про охорону культурної спадщини”. 
Згідно з п.12 Порядку власник (користувач) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у власність (користування) укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Охоронний договір укладається власником (користувачем) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноваженим ним органом (особою) з таким органом охорони культурної спадщини відповідної адміністративно-територіальної одиниці: з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органом охорони культурної спадщини обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації (військової адміністрації); з районною держадміністрацією (військовою адміністрацією), виконавчим органом сільської, селищної, міської ради (за наявності повноважень, делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону) (п.14 Порядку).
Отже оскільки згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення – особняк Суфлері (будівля міської бібліотеки), зведений у ХІХ ст, розташований за адресою: вул. Героїв України (Маяковського), 6, м. Білгород-Дністровський, є територіальні громади сіл, селищ, міст області в особі Одеської обласної ради (дата набуття права власності 22.01.2010) відповідач зобов`язаний укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Положення про Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації затверджений розпорядженням від 27.05.2019 року №647/А-2019. Вказаний Департамент є структурним підрозділом Одеської обласної державної адміністрації та підзвітний та підконтрольний голові обласної державної адміністрації, а також Міністерству культури України. Одним із завдань Департаменту є охорона культурної спадщини та і вказані сфері відповідно до п.6.3 Положення Департамент, крім іншого: реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини; сприяє збереженню культурної спадщини; здійснює контроль за виконанням Закону України «Про охорону культурної спадщини», інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини; забезпечує встановлення режимів використання пам`яток місцевого значення, їхніх територій, зон охорони; укладає охоронні договори на пам`ятки; здійснює облік об`єктів культурної спадщини.
Так, Білгород-Дністровською окружною прокуратурою на адресу Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації та Одеської обласної військової адміністрації направлені листи від 27.01.2025, 28.03.2025, 22.07.2025 про порушення з боку власника будівлі-пам`ятки особняк Суфлері (будівля міської бібліотеки) за адресою: вул. Героїв України (Маяковського), 6, м. Білгород-Дністровський, вимог законодавства в сфері охорони об`єктів культурної спадщини та про вжиття заходів щодо поновлення порушених прав держави. 
Листом № 3669/10/01-12/2-25/1191 від 25.11.2025 Департамент культури повідомив Білгород-Дністровську окружну прокуратуру, що станом на 21.11.2025 власником будівлі-пам`ятки – Одеською обласною радою – охоронний договір відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» не укладено. 
Вказані обставини сталі підставою для звернення до суду з даним позовом.
Статтею 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Статтями 72-76 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази надані сторонами з урахуванням встановлених обставин по справі, розглянувши справу в межах позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав задоволення позовних вимог.
Частиною 9 ст.18 КАС України визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Згідно з п.128 Розділу VII Перехідних положень Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженого Рішенням ВРП 17 серпня 2021 №1845/0/15-21 встановлено, що до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних в суді можливостей.
Конституційний Суд України у рішенні від 03.10.1997 року №4-зп зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. 
Отже, за наявності декількох норм, які по-різному регулюють спірне питання повинні застосовуватися положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.
Враховуючи, що ч.9 ст.18 КАС України, якою визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), прийнята пізніше ніж абз.1 ч.10 ст.243 КАС України, суд застосовує норму, яка прийнята пізніше.
Оскільки ухвалою суду при відкритті провадженні вирішено здійснити розгляд справи та її формування та зберігання в електронній формі суд викладає рішення в електронній формі.
Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12,139,241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 40055626) до Одеської обласної ради (проспект Шевченка, 4, м. Одеса, 65032, код ЄДРПОУ 25042882), за участю Білгород-Дністровської окружної прокуратури (вул. Незалежності, 39, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67707) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Одеської обласної ради щодо не укладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини місцевого значення – особняк Суфлері (будівля міської бібліотеки), розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати Одеську обласну раду укласти з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768, охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини місцевого значення – особняк Суфлері (будівля міської бібліотеки), розташовану за адресою: вул. Героїв України (Маяковського), 6, м. Білгород-Дністровський. 
Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва