Дата документу 06.04.2026
Справа № 334/5627/25
Провадження № 2-а/334/3/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Добрєва М.В.,
за участю секретаря Денисенко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, в обґрунтування якого зазначив, що 01 липня 2025 року постановою інспектора 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції серії ЕАН № 5118136 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень за ч.5 ст. 121 КУпАП.
Відповідно до вказаної постанови 01.07.2025 року о 22 год. 58 хв., у м. Запоріжжя, по трасі Н08 (Бориспіль - Дніпро - Запоріжжя), водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, та не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 в ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП.
Вважає вказану вище постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною та не обґрунтованою на підставі наступного.
Інспектор поліції не врахував пояснення позивача та не врахував його доводів і не перевірив їх жодними належними та допустимими доказами по справі, а саме той факт, що вини в діях позивача не було.
Позивач наполягає, що під час руху користувався ременем безпеки.
Позивача зупинили під час проходження Блокпосту, тому він вирішив, що його та його транспортний засіб будуть перевіряти й під час спілкування з інспектором поліції він відстебнув ремінь безпеки, він не порушував ПДР. Лише після зупинки позивачу почали казати що коли він рухався він не був пристебнутий, на всі доводи щодо надання доказів, фото або відео фіксацію його порушення, відповідач відмовився, склав оскаржувану постанову а тому я змушений звернутися до суду із цією позовною заявою.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав в повному обсязі. 
Відповідач до суду не з`явився, представник відповідача подав відзив на позов, у якому просив відмовити позивачу у задоволені позову у повному обсязі, зазначив, що оскільки подія, що передувала винесенню оскаржуваної постанови мала місце 01.07.2025, то станом на день находження ухвали про відкриття провадження у справі (28.08.2025) неможливо надати відеозаписи з нагрудних відеореєстаторів.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.
Згідно ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. 
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Оскільки відповідач не довів правомірність своїх дій, суд не може пересвідчитися у підставах притягнення позивача до відповідальності за порушення ПДР України.
Також, за відсутності належних доказів, суд позбавлений можливості перевірити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення. Тому, зважаючи на приписи ч. 2 ст. 77 КАС України, якою встановлюється обов`язок суб`єкта владних повноважень у доказуванні правомірності прийнятого рішення, суд дійшов висновку, що відповідач не довів відповідними доказами правомірність винесеної постанови, зокрема, її відповідності як нормам процесуального, так і матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. 
В силу вимог частини першої статті 139 КАС України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 605,60 гривень. 
Керуючись ст.ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху – задовольнити.
Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 5118136 від 01.07.2025 року. 
Стягнутиза рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. 
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Добрєв М. В.