МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ 

Справа № 210/1674/26 
Провадження № 2/210/1353/26 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
14 квітня 2026 року          
Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючого судді Сільченко В. Є. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін позовну заяву  ОСОБА_1 до Приватного підприємства «СТІЛ СЕРВІС» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю при виконанні трудових обов`язків у відповідача, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні судді перебуває позовна заява  ОСОБА_1 до Приватного підприємства «СТІЛ СЕРВІС» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю при виконанні трудових обов`язків у відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 з 12.06.2020 року працював вогнитривником 6 розряду ремонту і обслуговування металургійних печей у відповідача. 25.10.2024 року позивач звільнився з підприємства за власним бажанням. 
У зв`язку х поганим станом здоров`я 14.05.2025 року позивачу було встановлено захворювання, яке в подальшому визнано професійним, таким, що отримане під час виконання трудових обов`язків у відповідача: радикулопатія попереково-крижова на фоні полісегментарної дископатії, ретромпондилолістезу, антеспондилолістезу з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді іостеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Стан після операції (15.03.2024 р.): ламінектомія форамінотомія, фісектомія, корекція спондилолістезу. Транспедикулярнастабілізація.
12.08.2025 року рішенням експертної оманди з оцінювання повсякденного функціонування особи (номер витягу 231/25/2979/В, номер рішення 231/25/2979/Р) позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності. 
Від професійного захворювання позивач вже тривалий час відчуває фізичні страждання. Стійкий біль та обмеження рухів у поперековому відділі хребта з іррадіацією в праву руку та ногу. В нього порушилася хода, з`явилось обмеження рухів, німіють кінцівки. Позивач постійно відчуває болі в плечових, ліктьових та колінних суглобах, постійну слабкість та підвищену втому у всьому тілі, а також зниження слуху на обидва вуха. Для ненастання більш тяжких наслідків позивач змушений постійно проходити лікування.
Тому, позивач просить суд стягнути з ПП «СТІЛ СЕРВІС» на свою користь 580000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та без утримання інших обов`язкових платежів.
Ухвалою суду від 06.03.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для надання відзиву.
19.03.2026 року до суду надійшов відзив представника відповідача Єфремової Т.О., згідно якого остання просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Приватного підприємства «Стіл сервіс» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням у розмірі 580 000,00 грн у повному обсязі.
ПП «Стіл сервіс» вважає, що вимоги Позивача є необґрунтованими та заперечує проти позовних вимог Позивача в повному обсязі. Заперечення відповідача обґрунтовуються наступним.
Загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 26 років 06 місяців, з яких у шкідливих умовах праці за відповідною професією 23 роки 03 місяці, а на підприємстві ПП «Стіл сервіс» лише 4 роки 4 місяці.
При цьому слід врахувати, що моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку з втратою професійної працездатності, вже була компенсована у судовому порядку. Так, постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.02.2026 року у справі №210/5768/25 на користь ОСОБА_1 було стягнуто з ПАТ «АМКР» 400 000,00 грн моральної шкоди за 50 % втрати професійної працездатності, що становить 8000,00 грн за 1 % її втрати. Водночас, матеріали справи свідчать, що позивач переважну частину трудової діяльності, а саме близько 81 %, здійснював саме на ПАТ «АМКР», тоді як на ПП «Стіл Сервіс» — лише близько 19 %. За таких обставин вже стягнута сума моральної шкоди є значною та такою, що у повному обсязі компенсує моральні страждання позивача, пов`язані з втратою професійної працездатності. З огляду на таке, ПП «Стіл Сервіс» не вбачає правових підстав, а також доцільності та розумності для додаткового стягнення моральної шкоди, оскільки це призведе до фактичного повторного відшкодування одних і тих самих немайнових втрат.
Звертає увагу суду, що частина 5 статті 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи, що у справі 210/5768/25 моральна шкода вже стягнута на користь позивача у розмірі 400 000,00 грн, вважаємо що відсутні правові підстави для повторного стягнення.
В даному конкретному випадку, при укладенні трудового договору між Сторонами, відповідно до ст. 29 КЗпП України, Позивачу було повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.
Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки.
В свою чергу, Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Більше того, ПП «Стіл сервіс» відповідно до вимог законодавства повсякчас застосовуються заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду з охорони праці.
Крім того, обов`язковими передумовами виникнення правовідносин з відшкодування моральної шкоди є неправомірні дії чи бездіяльність та вина власника або уповноваженого ним органу.
З урахуванням зазначеного, Відповідач у відносинах з позивачем діяв правомірно, добросовісно, що виключає підстави для відшкодування моральної шкоди. ПП «Стіл сервіс» не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між професійною хворобою Позивача і роботою у Відповідача.
Таким чином, можна зробити висновок, що в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку Відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення у Позивача професійного захворювання, отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Крім того, Позивач не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди.
Таким чином, враховуючи не доведення позивачем обставин, на яківін посилається як на підставу своїх вимог, а також безпідставність танеобґрунтованість його позовних вимог, останні не підлягаютьзадоволенню.
Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 12.06.2020 року по 25.10.2024 року (а.с. 17-20).
З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 13.06.2025 року встановлено, що хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин. Працюючи з 12.06.2020 по 25.10.2024 вогнетривником (бригадиром) ремонту та обслуговування металургійних печей цеху вогнетривких робіт ПП «СТІЛ СЕРВІС» виконував наступні види робіт: виконання та організація робіт підлеглого персоналу ьригади по ремонтувогнетривкої кладки промислових печей, повітронагрівачів, нагрівальних колодязів, котлів та інших металургійних агрегатів, виконання вогнетривкої кладки всіх видів стін, подин, склепінь і арок металургійних печей при товщині швів до 1 мм, армування і обмуровка котлів в особливо складних і відповідальних місцях, виконання фігурної тески вогнетривкої цегли і фасонних виробів вручну та механізовано, торкретування вогнетривкими сумішами, виконання ремонту футеровки металургійних агрегатів в період експлуатації, а також при зупинці агрегату, виготовлення вогнетривких розчинів та жароміцних бетонів. Внаслідок недосконалості робочого місця, технологічного процесу та устаткування, підпадав під вплив фізичних навантажень, показники яких, перевищували допустимі (а.с. 8 зворот).
12.05.2025 року рішенням №231/25/2979/Р встановлено позивачу 50% втрати професійного працездатності з 14.05.2025 року у зв`язку з професійним захворюванням (а.с. 10-11).
Згідно з ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).
Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Так, Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 13.06.2025 року підтверджено факт отримання професійного захворювання позивачем саме при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача.
При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються письмовими матеріалами справи (а.с. 12-16).
Виходячи з норм ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди.
Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».
Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання.
Суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. 
Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди.
Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм.
Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Тому, при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь з відповідача 76000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час.
Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року.
З огляду, на суму стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1331,20 грн..
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1167-1168 ЦК України, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України,, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Приватного підприємства «СТІЛ СЕРВІС» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю при виконанні трудових обов`язків у відповідача задовольнити частково.
Стягнути з Приватного підприємства «СТІЛ СЕРВІС», код ЄДРПОУ 37862266, місцезнаходження: м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, 5а, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , 76000,00 грн. (сімдесят шість тисяч гривень) в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та без утримання інших обов`язкових платежів.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з Приватного підприємства «СТІЛ СЕРВІС», код ЄДРПОУ 37862266, місцезнаходження: м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, 5а, на користь держави судові витрати в розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду складено та підписано 14 квітня 2026 року.

Суддя: В. Є. Сільченко