Номер провадження: 33/813/522/26
Номер справи місцевого суду: 947/128/26 
Головуючий у першій інстанції Іванчук В. М. 
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря Малюти Ю.С., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,
встановив:
Відповідно до протоколу про військове адміністративне правопорушення серії ОД № 769 від 15.12.2025 ОСОБА_2 , будучи військовою службовою особою та військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи всупереч інтересам служби, в порушення своїх статутних обов`язків та наведених вище вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст.ст. 1–5 Дисциплінарного статуту ЗС України, ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, п.п. 52, 53 Питання проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, п. 5 розділу II Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.08.2024 № 532, а також вимог наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27.11.2025 № 446, п. 5 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 17.09.2025 № 306, вимог «Інструкції щодо порядку зберігання та використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів), зберігання та доступу до відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів)», затвердженої начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , в умовах особливого періоду, під час дії правового режиму воєнного стану, маючи реальну можливість для належного виконання службових обов`язків, вчинив недбале ставлення до військової служби, що виразилось в нездійсненні ним фото- і відеофіксації заходів оповіщення громадян 28.11.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим такі дії призвели, зокрема, до неможливості відображення всіх обставин подій, викладених у зверненні підполковника ОСОБА_3 , а також в цілому унеможливлює належний та об`єктивний контроль за виконанням військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 своїх посадових обов`язків під час здійснення заходів оповіщення та перевірки військово-облікових документів військовозобов`язаних, чим вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення. (Недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду).
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті на строк 10 діб. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір». 
Не погодившись з наведеною постановою суду, 05.02.2026 захисник ОСОБА_1 – адвокат Магера Р.Ю. подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність, просить суд скасувати постанову Київського районного суду м. Одеси від 26.01.2026 та ухвалити нову, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП, за малозначністю, обмежившись усним зауваженням. Провадження у справі закрити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано пояснення ОСОБА_1 , який в повному обсязі визнав провину у допущених порушеннях, щиро розкаявся, пояснив суду, що повинен був здійснити фото- і відеофіксації заходів оповіщення, однак у зв`язку з тим, що вважав, що особисто та присутні військовослужбовці не спілкуються з громадянином, здійснювати відеозапис дій працівника поліції не має необхідності. Просив звернути увагу, що дії ОСОБА_1 не призвели до непоправних наслідків, не вплинули на оперативне функціонування військового підрозділу, не спричинили перебоїв у роботі підрозділів та не призвели до втрати або неналежного використання майна та його дії не порушили прав громадян. ОСОБА_1 зробив висновки після допущеного порушення та в майбутньому він буде більш уважнішим до виконання своїх службових обов`язків. Крім того, зазначав, що ОСОБА_1 будь-яких інших військових правопорушень за період служби не вчиняв, проживає у сільській місцевості, має незначну заробітну плату та є єдиним утримувачем сім`ї. Відповідно до Службової характеристики від 03.02.2026 за період з 30.08.2025 по теперішній час капітан ОСОБА_1 по службі характеризується виключно позитивно, покладені на нього службові обов`язки виконує належним чином в повному обсязі, зауважень і дисциплінарних стягнень не має, до кримінальної та адміністративної відповідальності раніше не притягувався.
Також апелянт вказував, що місячне грошове забезпечення ОСОБА_1 середньомісячному розмірі складає менше 30 000 грн, що не дає можливість сплатити визначений санкцією статті штраф у розмірі від 17 000 грн до 34 000 грн. Призначене покарання у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті на строк 10 діб не
може бути належним покаранням за незначне порушення вчинене в умовах особливого
періоду, при тому, що службові обов`язки ОСОБА_1 безпосередньо пов`язані з рекрутингом та комплектуванням Збройних Сил України в період введення в Україні Указом Президента України N?64/2022 від 24.02.2022 року воєнного стану, який діє по теперішній час, а тому позбавлення ОСОБА_1 можливості здійснювати службові обов`язки прямо вплине на діяльність Міністерства оборони України. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
ОСОБА_1 факт вчинення правопорушення на оспорював, у його вчиненні розкаявся, відтак зазначені обставини не є предметом апеляційного розгляду.
Відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа) уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушник від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. 
У законодавстві не закріплено визначення малозначного правопорушення та відсутні вказівки на його ознаки, тому у кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи, зокрема, з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.
Встановлено, що правопорушення вчинене під час дії воєнного стану, а необхідність фіксації виконання службових обов`язків обумовлене суспільним та державним інтересом, оскільки надає можливість об`єктивно оцінити обставини подій у разі виникнення спору.
Чинним законодавством України чітко визначено конкретний стандарт, якого зобов`язаний дотримуватися представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки в частині, що стосується використання засобів фото – та відеофіксації під час здійснення заходів оповіщення громадян та перевірки їх військово – облікових документів, дотримання якого є запорукою захисту всіх осіб, учасників подій, а тому доводи про можливість вважати правопорушення малозначним є помилковими.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення суд враховує, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.
ОСОБА_1 категорично заперечував проти застосування іншого виду покарання, надав довідку про заробітну плату, посилаючись на незадовільний матеріальний стан.
Зважаючи на такі обставини підстави для задоволення апеляційної та зміни постанови суду відсутні. 
Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись ст.ст. 7, 294 КУпАП, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя 
Одеського апеляційного суду Є.С. Сєвєрова