ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/3861/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Андрусенко О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулося з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Відділ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не зняття арештів з нерухомого майна, що перебуває у власності позивача, записи про обтяження за реєстраційними номерами 8935132 від 29.07.2009 та 7884466 від 08.09.2008; зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна, що перебуває у власності позивача, записи про обтяження за реєстраційними номерами 8935132 від 29.07.2009 та 7884466 від 08.09.2008.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Ця квартира належала на праві спільної сумісної власності йому, його брату ОСОБА_2 та їхньому батькові ОСОБА_3 , причому право власності виникло після смерті батька.
Однак, постановою державного нотаріуса від 02.12.2025 №2044/02-31 позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з наявністю арешту на майно. Під час перевірки встановлено, що на зазначену квартиру, яка належала ОСОБА_3 , накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 7884466) на підставі постанови Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 08.09.2008 про арешт майна. Крім того, на все нерухоме майно, що належало померлому ОСОБА_2 , 03.08.2010 накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 8935132) на підставі постанови Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 29.07.2009 № б/н.
На звернення позивача до Відділу щодо зняття арешту з нерухомого майна було отримано відповідь від 16.02.2026 №16855, згідно з якою встановити, в межах яких саме виконавчих проваджень накладено обтяження від 29.07.2009 №8935132, не вбачається можливим. У зв`язку з цим відсутні підстави для зняття арешту відповідно до статті 59 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі – Закон №1404-VIII).
Аналогічна відповідь викладена у листі від 16.02.2026 № 16856.
Відтак наявність арешту на квартиру як на спадкове майно порушує право позивача на набуття, володіння, користування та розпорядження майном, а також впливає або може вплинути на права та законні інтереси третіх осіб.

Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю будь-яких матеріалів виконавчих проваджень, які стали підставою для накладення вказаних арештів, існує необхідність їх скасування.
На думку позивача, арешти квартири, що оскаржуються у справі, підлягали зняттю уповноваженими посадовими особами відповідача після встановлення факту відсутності матеріалів відповідних виконавчих проваджень. Однак відповідач, всупереч вимогам Закону №1404-VIII, таких дій не вчинив, що свідчить про протиправну бездіяльність виконавчого органу, яка полягає у незнятті арешту за зверненням позивача.
З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін з урахуванням §2 глави 11 розділу ІІ КАС України, призначено у справі судове засідання на 11:00 15.04.2026.
На адресу суду 06.04.2026 від представника відповідача надійшла заява, в якій зазначено, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявні такі обтяження:
- обтяження від 10.09.2008 №7884466, накладене на підставі постанови про арешт майна боржника від 08.09.2008 (без номера), винесеної Другим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції. Предмет обтяження — квартира (частка квартири АДРЕСА_2 ) за адресою: АДРЕСА_3 , на суму 45 000 грн. При цьому ідентифікувати виконавче провадження, в межах якого накладено зазначене обтяження, не вбачається можливим;
- обтяження від 03.08.2009 №8935132, накладене на підставі постанови про арешт майна боржника від 29.07.2009 (без номера), винесеної Другим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції. Предмет обтяження — невизначене майно, а саме все нерухоме майно. Зазначене обтяження накладено на майно ОСОБА_4 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ). Ідентифікувати виконавче провадження, в межах якого накладено це обтяження, також неможливо.
Крім того, згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - АСВП), ОСОБА_1 не є учасником виконавчих проваджень, у межах яких накладено зазначені арешти.
У судові засідання 15.04.2026 та 20.04.2026 представники учасників справи не прибули, хоча належними чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.
З урахуванням приписів частини четвертої статті 229, частини третьої статті 268 КАС України, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.
Як слідує з матеріалів справи, відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.02.2008 №17629316, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При оформленні спадщини виявлено, що на спадкове майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , накладено арешт, з огляду на що позивач звернувся до відповідача із заявою від 23.01.2026 про зняття арешту з майна.
Листами від 16.02.2026 №16855 та №16856 відповідач повідомив, що в реєстрі речових прав нерухоме майно наявні обтяження, а саме: 
- обтяження від 03.08.2009 №8935132 згідно постанови про арешт майна боржника, б/н, 29.07.2009, Другий ВДВС Луцького МУЮ, предмет обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Ідентифікувати в межах якого саме виконавчого провадження накладено дане обтяження є неможливим;
- обтяження від 10.09.2008 №7884466 згідно постанови про арешт майна боржника, б/н, 08.09.2008, Другий відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, предмет обтяження: квартира, частка квартири АДРЕСА_4 на суму 45000,00 грн, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_3 . Ідентифікувати в межах якого саме виконавчого провадження накладено дане обтяження є неможливим. 
Крім того, у листах зазначено, що відсутні підстави для зняття арешту відповідно до статті 59 Закону №1404-VIII.
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом №1404-VІІІ, який набув чинності 05.10.2016.
До набуття чинності Законом №1404-VІІІ умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначалися Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною шостою статті 24 Закону №606-XIV (у редакції, що діяла на час накладення арешту на майно позивача) передбачено, що за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 55 Закону №606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Відповідно до частин першої та другої статті 38 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець був наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника. Водночас державний виконавець зобов`язаний був скасувати арешт, накладений на майно боржника, в разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
При цьому частиною першою статті 40 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Згідно з частиною другою статті 40 Закону №1404-VIII про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Отже, чинне на даний час законодавство визначає обов`язок державного виконавця зняти арешт з майна боржника в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду.
Відповідно до частини третьої статті 59 Закону №1404-VIIIу разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
За приписами частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостійстатті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону №1404-VIII).
Позивач не оскаржує неправомірність постанови про накладення арешту на майно боржника.
В той же час, в межах даної справи відповідачем не надано доказів перебування на виконанні у відділі державної виконавчої служби виконавчих проваджень, у яких боржником значиться ОСОБА_1 , власник квартири, який помер, чи інші співвласники квартири, та в межах яких накладено арешт на зазначене майно.
Таким чином, існування арешту на майно позивача, який накладений ще у 2008 та 2009 роках, тобто більше 17 років тому та правова природа якого на даний час невідома, порушує його конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (стаття 41 Конституції України) та є порушенням статті 1 Першого протоколу (право власності) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
На підставі викладеного, зважаючи на те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів правомірності існування станом на час розгляду справи накладеного арешту на нерухоме майно позивача, такий підлягає зняттю.
Разом з тим з огляду на відсутність у державного виконавця безумовних підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_3 на час звернення позивача із заявою у січні 2025 року відповідно до частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII, підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зняття арешту з майна боржника відсутні.
Натомість, як було зазначено вище, відповідно до частини першої статті 56 Закону №1404-VIIIарешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешти на майно, накладені у 2008 та 2009 роках, втратили свою актуальність як захід забезпечення виконання виконавчих документів у зв`язку зі значним часом, що минув з моменту їх накладення, а також з огляду на відсутність у відповідача можливості ідентифікувати виконавчі провадження, в межах яких вони були застосовані. Відомості про перебування відповідних виконавчих документів на виконанні у органах державної виконавчої служби відсутні.
Наведене свідчить про відсутність підстав для подальшого існування арештів, накладених на майно позивача за реєстраційними номерами 7884466 та 8935132. Інших доказів, які б підтверджували правомірність збереження зазначених обтяжень, відповідачем не надано, а матеріалами справи такі обставини не підтверджуються.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Відділ зняти арешт з нерухомого майна, що перебуває у власності позивача, записи про обтяження за реєстраційними номерами 8935132 від 29.07.2009 та 7884466 від 08.09.2008.
В іншій частині позовних вимог суд дійшов до висновку про відмову в їх задоволенні.
Керуючись статтями 229, 243 - 246, 268, 287 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з нерухомого майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 , записи про обтяження за реєстраційними номерами 8935132 від 29.07.2009 р. та 7884466 від 08.09.2008 р.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач: Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (43608, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 27А, ідентифікаційний код 35041461).

Суддя О. О. Андрусенко