606/671/26 

У Х В А Л А 
і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2026 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовлі кримінальне провадження № 62025140140000111, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 лютого 2025 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,- 
ВСТАНОВИВ:
Прокурор Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 звернувся до Теребовлянського районного суду Тернопільської області із клопотанням про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 62025140140000111, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 лютого 2025 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.
У поданому клопотанні прокурор ОСОБА_3 просить продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на строк 60 (шістдесят) діб, мотивуючи його тим, що під час застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які в даний час продовжують існувати.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 просив у задоволенні клопотання відмовити, оскільки відсутні ризики, які дають підстави суду вважати, що ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Вказав, що обвинувачений раніше не судимий, має міцні соціальні зв"язки та виявив бажання продовжувати нести військову службу. Просить врахувати зазначені обставини і застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту. 
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив щодо продовження йому строку тримання під вартою на строк 60 дібта підтримав позицію свого захисника.
Заслухавши учасників судового засідання, суд приходить до наступних висновків.
За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.
Як випливає із матеріалів поданого прокурором ОСОБА_3 клопотання, старший лейтенант військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ), всупереч вимогам ст. 9, 11, 12, 16, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, в умовах воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, а саме: 23.12.2024 самовільно залишив розташування ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) та по 30.12.2024 перебував поза межами місця несення служби, не виконуючи покладені на нього службові обов`язки, проводячи час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби, чим вчинив самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України. Крім того, 30.08.2025 старший лейтенант військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_3 , всупереч вимогам ст. 9, 11, 12, 16, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи х настання таких наслідків, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_4 , через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин, повторно самовільно залишив розташування ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) та по 10.02.2026 перебував поза межами місця несення служби, не виконуючи покладені на нього службові обов`язки, проводячи час на власний розсуд, до моменту поки не з`явився до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, чим вчинив самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України. 
04 березня 2026 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 23 години 59 хвилин 28 квітня 2026 року.
15 квітня 2026 року обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, скерований до суду.
Відповідно до вимог ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право продовжити заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачнихрозділом ІІ цього Кодексу. 
Незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2026 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 23 години 59 хвилин 28 квітня 2026 року.
При вирішенні клопотання сторони обвинувачення щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. 
Статтею 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» звертається увага на те, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Відповідно до п.61,62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.
Суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь - яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України і які були враховані судом при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Крім того, відповідно до ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою. 
Отже, тримання ОСОБА_4 під вартою є єдиним, виключним достатнім запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого на час судового розгляду справи.
Також суд бере до уваги, що тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, постала перед компетентними органами.
Крім того, суд вважає, що продовження строку утримання під вартою ОСОБА_4 виправдано тим, що у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
В даний час, окрім наявного обвинувачення, продовжують існувати ризики, які встановлені ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2026 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , а саме: переховуватись від органів суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, що свідчить про необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою для стримування таких ризиків.
Стороною захисту не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також ОСОБА_4 та його захисником не наведено обставин, які б беззаперечно вказували на непричетність ОСОБА_4 до злочину, у вчиненні якого йому висунуто обвинувачення, або необгрунтованість обвинувачення. Наведені обставини та вимоги ч.8 ст.176 КПК України виключають застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
З огляду на вказані обставини, суд з урахуванням характеру інкримінованого злочину, особи обвинуваченого, приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 та задоволення клопотання сторони обвинувачення.
Керуючись ст.110,131,331,350 КПК України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, строком на 60 шістдесят діб до 23 год. 59 хв. 20 червня 2026 року включно.
Копію ухвали вручити прокурору і обвинуваченому та надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України.
Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складено 23 квітня 2026 року.

Суддя: ОСОБА_1