ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/11124/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Сороки Ю.Ю.,
розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, в частині,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 21.08.2025 №3713-АГ “Про результати службового розслідування”, в частині, що стосується ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу в НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.
10.08.2025 позивачу було доведено бойове розпорядження коменданта другої прикордонної комендатури швидкого реагування від 10.08.2025 №26/610гриф-25-Вн, щодо вибуття в район точки евакуації АДРЕСА_1 та прибути в район РОП “Бірмінгем” для подальшого підпорядкування першому заступнику начальника першого відділу прикордонної служби (тип С), що, на думку позивача, суперечило стану його здоров`я та медичним рекомендаціям, у зв`язку із чим останній відмовився від виконання бойового завдання. 
На підставі наказу НОМЕР_2 прикордонного загону від 12.08.2025 №3541-АГ “Про призначення службового розслідування” з метою з`ясування причин та обставин відмови від виконання бойового розпорядження було проведено службове розслідування.
Згідно з наказом командира НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 21.08.2025 №3713-АГ, прийнятого за результатами розгляду матеріалів службового розслідування, встановлено, що в діях позивача вбачається вчинення дисциплінарного правопорушення, склад дисциплінарного проступку полягає у неналежному виконанні вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16, 17, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, що полягало у відмові о 20:10 10.08.2025 в н.п. Бережне Чугуївського району Харківської області від виконання бойового розпорядження від 10.08.2025 №26/610гриф-25-Вн щодо вибуття в район точки евакуації АДРЕСА_1 та прибути в район РОП “Бірмінгем” притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оголошено сувору догану, зменшено преміювання на 99% у вересні 2025 року за серпень 2025 року та вказано про направлення копії висновку та матеріалів службового розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві та до відділу внутрішньої та власної безпеки “Схід” Державної прикордонної служби України, для прийняття рішення у порядку визначеному КПК України. 
Позивач вважає результати службового розслідування неправомірними, оскільки неможливість виконання бойового розпорядження була обумовлена станом здоров`я ОСОБА_1 , який в силу отриманих численних травм, контузій не дозволяв виконати бойове розпорядження, у зв`язку з чим, на його думку, мало місце грубе порушення прав позивача, що не було належним чином досліджено під час проведення службового розслідування.
У зв`язку із наведеним вважає, що наказ командира НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 21.08.2025 №3713-АГ “Про результати службового розслідування”, в частині, що стосується ОСОБА_1 , є протиправним, а позов таким, що підлягає задоволенню.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав мотивуючи тим, що до управління НОМЕР_2 прикордонного загону надійшов рапорт виконуючого обов`язки коменданта другої прикордонної комендатури швидкого реагування майора ОСОБА_2 №26/38671/25-Вн від 11.08.2025 з якого стало відомо, що о 20:10 10.08.2025 в н.п. Бережне Вовчанської міської громади Чугуївського району Харківської області під час доведення бойового розпорядження другої приккшр від 10.08.2025 №26/610-гриф– 25-Вн три військовослужбовця, зокрема, майор ОСОБА_1 відмовились висунутись в район точки евакуації н.п. Вовчанські хутори Вовчанської міської громади Чугуївського району Харківської області, прибути в район РОП «БІРМІНГЕМ» для подальшого підпорядкування першому заступнику начальника першого ВПС (тип С).
На підставі вказаного рапорту наказом НОМЕР_2 прикордонного загону від 12.08.2025 №3541-АГ за даним фактом було призначене службове розслідування, проведення якого було доручено комісії на чолі з заступником начальника загону з морально-психологічного забезпечення полковником ОСОБА_3 , спільно з заступником начальника відділу морально-психологічного забезпечення майором ОСОБА_4 та офіцером служби охорони праці старшим лейтенантом ОСОБА_5 , якими і було проведено службове розслідування, що затверджене начальником НОМЕР_2 прикордонного загону за №03.5/903/25-Вн від 19.08.2025.
За результатами розгляду висновку та матеріалів службового розслідування, а саме за неналежне виконання вимог статей 1 – 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16, 17, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що полягало у відмові о 20:10 10.08.2025 в АДРЕСА_2 від виконання бойового розпорядження від 10.08.2025 №26/610гриф-25-Вн щодо вибуття в район точки евакуації н.п. Вовчанські хутори Чугуївського району Харківської області, прибуття в район РОП «БІРМІНГЕМ» для подальшого підпорядкування першому заступнику начальника першого відділу прикордонної служби (тип С), наказом НОМЕР_2 прикордонного загону від 21.08.2025 №3713-АГ, було притягнуто начальника третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону майора ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності правами начальника НОМЕР_2 прикордонного загону та накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана».
При цьому зазначає, що твердження позивача щодо погіршення стану його здоров`я та не взяття цього до уваги при проведенні службового розслідування є безпідставними, оскільки відповідно до довідки №302 ВЛК майор ОСОБА_1 придатний до військової служби та не містить в собі жодних обмежень щодо виконання бойових (спеціальних) завдань.
У разі незгоди з зазначеною довідкою ВЛК №302, позивач мав право її оскаржити, поряд з тим таким правом не скористався.
Відтак, просить відмовити у задоволені позовних вимог повністю.
27.10.2025 представником позивача подано до суду відповідь на відзив у якій зазначає, що відповідач у відзиві посилається на те, що позивач, маючи статус військовослужбовця та проходячи службу в Державній прикордонній службі України на посаді начальника третьої ПЗ, майор ОСОБА_1 , зобов`язаний виконувати службові обов`язки сумлінно, чесно, беззастережно та в повному обсязі. 
Разом з тим, позивач не заперечує загальний обов`язок військовослужбовця діяти сумлінно та відповідально, проте зазначає, що виконання таких обов`язків має здійснюватися в межах реальних фізичних і психофізіологічних можливостей військовослужбовця, а не всупереч об`єктивним обставинам, які створюють загрозу його життю, здоров`ю або безпеці інших осіб.
Залучення військовослужбовця, який має проблеми зі здоров`ям, до виконання завдань, що потребують підвищеної фізичної чи психоемоційної витривалості, суперечить вимогам законодавства та може призвести до тяжких наслідків як для самого військовослужбовця, так і для інших осіб, які виконують з ним бойові чи службові завдання. 
Таким чином, об`єктивний поганий стан здоров`я позивача виключає можливість сумлінного, повного та беззастережного виконання всіх службових обов`язків, а тому не може розцінюватися як прояв недисциплінованості чи службової недбалості.
Посилання відповідача на загальний обов`язок сумлінного виконання службових завдань не спростовує доводів позову і не звільняє від необхідності враховувати фактичний стан здоров`я позивача, який є істотною обставиною, що виключає його вину у нібито вчиненому дисциплінарному проступку.
Відтак, просить позовні вимоги задовольнити повністю.
Ухвалами суду від 03.11.2025 відмовлено в задоволенні клопотань (заяв) представника Військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та про виклик свідків в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу.
У додаткових поясненнях від 21.12.2025 представник відповідача акцентував увагу суду на тому, що питання стану здоров`я військовослужбовця та визначення придатності до військової служби належать до компетенції ВЛК.
Посилання позивача на висновок військово – лікарської комісії від 08.08.2025 року, у якому поряд із формулюванням про його придатність до військової служби зазначено перелік захворювань є маніпулятивним, та таким, що не спростовує правомірності притягнення його до дисциплінарної відповідальності. 
Факт наявності в довідці ВЛК переліку захворювань сам по собі не свідчить про непридатність військовослужбовця до виконання службових або бойових завдань, оскільки за результатами медичного огляду позивача було офіційно визнано придатним до військової служби, а жодних обмежень щодо виконання конкретних завдань, заборони на участь у бойових діях чи необхідності звільнення від виконання наказів (розпоряджень) у висновку ВЛК не зазначено. 
Таким чином, стан здоров`я позивача був оцінений уповноваженим медичним органом, і саме цей висновок є єдиною юридично значущою підставою для визначення придатності позивача до військової служби.
Твердження позивача про обов`язок командування враховувати стан здоров`я військовослужбовця також є необґрунтованим у контексті цієї справи, оскільки командування військової частини діяло саме з урахуванням наявного та чинного висновку ВЛК, який підтверджував придатність ОСОБА_1 до військової служби. Обов`язок врахування стану здоров`я не означає обов`язку ігнорувати висновки медичних комісій або надавати військовослужбовцю право відмовлятись від виконання бойових розпоряджень/наказів спираючись на особисто сформовані міркування щодо стану свого здоров`я, які нічим не підтверджуються, а є лише припущеннями. За таких обставин доводи позивача фактично спрямовані на виправдання відмови від виконання бойового розпорядження шляхом переосмислення медичного висновку, що не ґрунтується на нормах права та не може бути прийнято судом. 
Отже, наявність у довідці ВЛК переліку захворювань за умови офіційного визнання Позивача придатним до військової служби не створює жодних правових підстав для невиконання бойового розпорядження, не звільняє його від обов`язку дотримання військової дисципліни та не впливає на правомірність застосованого дисциплінарного стягнення.
Також, твердження позивача про порушення порядку проведення службового розслідування є безпідставним, оскільки ґрунтується на підміні понять «участь у службовому розслідуванні» та «членство у комісії». Сам по собі факт не включення безпосереднього начальника до складу комісії не свідчить про порушення вимог Наказу №815 та не впливає на законність і обґрунтованість висновків службового розслідування і прийнятого за його результатами наказу.
Доводи позивача про порушення пункту 4 розділу V Наказу №815 у зв`язку з неповідомленням його про підстави проведення службового розслідування проведення службового розслідування та склад комісіє є безпідставним та ґрунтуються на неправильному тлумаченні змісту зазначеної норми.
Сам по собі факт не повідомлення позивача про підстави проведення службового розслідування та склад комісії не свідчить про порушення пункту 4 розділу V Наказу №815, оскільки зазначена норма встановлює право особи, а не обов`язок комісії, і не впливає на законність та обґрунтованість висновків службового розслідування і прийнятого за його результатами наказу.
Посилання позивача про нібито не об`єктивність та формальний підхід до проведення службового розслідування з підстав попереднього повідомлення правоохоронних органів є безпідставним, оскільки факт виконання командиром обов`язку щодо інформування про можливе кримінальне правопорушення жодним чином не впливає на повноту, неупередженість чи результати службового розслідування. Службове розслідування та кримінальне провадження мають різну правову природу, різні цілі та здійснюються у паралельних, але незалежних правових площинах.
Матеріалами справи підтверджується, що звернення позивача не було проігнороване, йому було надано відповідні роз`яснення уповноваженими посадовими особами, а будь-які дії або бездіяльність комісії, які б свідчили про перешкоджання реалізації права на правничу допомогу, відсутні. За таких обставин твердження позивача про порушення статті 59 Конституції України є необґрунтованими та не підтверджуються фактичними обставинами справи.
За таких обставин наведені позивачем доводи не свідчать про порушення його прав, не спростовують його висновку ВЛК та не впливають на правомірність дій командування військової частини і результатів службового розслідування.
Просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.
У додаткових поясненнях від 13.01.2026 представник позивача вважає обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях необґрунтованими та такими, що не спростовують доводів, викладених у позовній заяві.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
Свідер ОСОБА_7 , проходить військову службу в НОМЕР_2 прикордонному загоні на посаді начальника третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону, що підтверджується витягом з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону №597- ОС від 24.05.2025.
Судом встановлено, що на адресу НОМЕР_2 прикордонного загону надійшов рапорт на адресу НОМЕР_2 прикордонного загону надійшов рапорт в.о. коменданта другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону майора ОСОБА_2 від 11.08.2025 №26/38671/25-Вн з якого стало відомо про те, що о 20:10 10.08.2025 в АДРЕСА_2 , під час доведення бойового розпорядження коменданта другої прикордонної комендатури швидкого реагування від 10.08.2025 №26/610гриф-25-Вн, офіцером із застосування безпілотних авіаційних комплексів (інструктором) групи організації протиповітряної оборони та вогневої підтримки штабу другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону майором ОСОБА_8 , в присутності інспектора прикордонної служби 3 категорії – водія (санітарного інструктора) медичного пункту другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону старшого солдата ОСОБА_9 та інспектора прикордонної служби 2 категорії – фельдшера медичного пункту другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону штаб-сержанта ОСОБА_10 , відмовились вибути в район точки евакуації н.п. Вовчанські хутори Чугуївського району Харківської області, прибути в район РОП «БІРМІНГЕМ» для подальшого підпорядкування першому заступнику начальника першого відділу прикордонної служби (тип С) наступні військовослужбовці, зокрема, начальник третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону майор ОСОБА_1 .
Свою відмову вищевказані військовослужбовці пояснили скаргами на стан здоров`я. 
З метою встановлення обставин та причин, зазначених в рапорті майора ОСОБА_2 наказом НОМЕР_2 прикордонного загону №3541-АГ від 12.08.2025 було призначено службове розслідування. Також, наказом НОМЕР_2 прикордонного загону №3541-АГ від 12.08.2025 було призначено комісію для проведення службового розслідування на чолі із заступником начальника загону з морально-психологічного забезпечення полковником ОСОБА_3 , у складі заступника начальника відділу морально-психологічного забезпечення майора ОСОБА_11 та офіцера служби охорони праці старшого лейтенанта ОСОБА_12 .
За результатами розгляду висновку та матеріалів службового розслідування, а саме за неналежне виконання вимог статей 1 – 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16, 17, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що полягало у відмові о 20:10 10.08.2025 в АДРЕСА_2 від виконання бойового розпорядження від 10.08.2025 №26/610гриф-25-Вн щодо вибуття в район точки евакуації н.п. Вовчанські хутори Чугуївського району Харківської області, прибуття в район РОП «БІРМІНГЕМ» для подальшого підпорядкування першому заступнику начальника першого відділу прикордонної служби (тип С), наказом НОМЕР_2 прикордонного загону від 21.08.2025 №3713-АГ, було притягнуто начальника третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону майора ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності правами начальника НОМЕР_2 прикордонного загону та накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана».
Представник позивача вважає незаконним наказ начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 21.08.2025 №3713-АГ “Про результати службового розслідування”, в частині, що стосується ОСОБА_1 , а тому звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України “Про оборону України”, “Про Збройні Сили України”, “Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію”, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до пункту 21 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.
Указ затверджено Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні””.
Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Статтею 1 Закону №2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини 2 статті Закону №2232-XII).
Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України “Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України” від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).
Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини) (частина 2 вступу Статуту внутрішньої служби).
Статтею 9 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, зокрема такі обов`язки: - свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; - бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; - беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; - постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; - дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; - вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.
Згідно із статтями 26-27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України “Про оборону України” дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Статтею 30 Статуту внутрішньої служби визначено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.
Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Відповідно до статті 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: Слухаюсь і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.
Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Законом України “Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України” від 24 березня 1999 року №551-XIV, затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту (частина 3 преамбули Дисциплінарного статуту).
Відповідно до вимог статей 1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
бути пильним, зберігати державну таємницю;
додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;
не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Абзацом 1 статті 7 Дисциплінарного статуту встановлено, що застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.
Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України заступники Міністра оборони України, командувачі видів Збройних Сил України користуються щодо підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача військ оперативного командування, а керівники структурних підрозділів Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України - дисциплінарною владою командира корпусу.
Відповідно до частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності (частина друга статті 45 Дисциплінарного статуту).
Згідно із статтею 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Порядок накладення дисциплінарних стягнень встановлено статтями 83-95 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Відповідно до частини першої статті 84, частини першої, третьої статті 85 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Згідно із статтею 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. 
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: 1) характер та обставини вчинення правопорушення; 2) його наслідки; 3) попередня поведінка військовослужбовця; 4) тривалість військової служби; 5) рівень знань про порядок служби.
З огляду на викладені норми Дисциплінарного статуту, підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. При цьому, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок є повноваженням суб`єкта його накладення. 
Крім того, положення наведеного законодавства, не містять жодних застережень щодо необхідності дотримання послідовності при застосуванні до осіб дисциплінарних стягнень, а передбачають необхідність застосування до особи, якою вчинено дисциплінарний проступок, дисциплінарного стягнення, співрозмірного з вчиненим нею проступком та з урахуванням обставин його скоєння.
Як зазначалось судом вище, за результатами розгляду висновку та матеріалів службового розслідування, а саме за неналежне виконання вимог статей 1 – 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16, 17, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що полягало у відмові о 20:10 10.08.2025 в АДРЕСА_2 від виконання бойового розпорядження від 10.08.2025 №26/610гриф-25-Вн щодо вибуття в район точки евакуації н.п. Вовчанські хутори Чугуївського району Харківської області, прибуття в район РОП «БІРМІНГЕМ» для подальшого підпорядкування першому заступнику начальника першого відділу прикордонної служби (тип С), наказом НОМЕР_2 прикордонного загону від 21.08.2025 №3713-АГ, було притягнуто начальника третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону майора ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності правами начальника НОМЕР_2 прикордонного загону та накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана».
При перевірці правомірності застосованого щодо позивача дисциплінарного стягнення суд повинен надати оцінку обов`язкам, що встановлені вказаними статтями та характеру їх виконання чи невиконання позивачем з огляду на фактичні обставини встановлені під час службового розслідування.
Відповідно до вимог статей 1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (стаття 2 Дисциплінарного статуту).
Статтею 3 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна досягається шляхом:
- виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;
- особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;
- формування правової культури військовослужбовців;
- умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;
- зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;
- підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;
- своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;
- чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Згідно із статтею 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
- додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
- бути пильним, зберігати державну таємницю; - додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
- виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
- поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;
- не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Що ж до норм Статуту внутрішньої служби, які, на переконання відповідача порушив позивач, а саме: вимоги абзаців 2-5, 7 статті 11, статей 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби, статей 1, 3-4 Дисциплінарного статуту, якими передбачено наступне.
Згідно статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (стаття 12 Статуту внутрішньої служби).
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Солдат підпорядковується командирові відділення (стаття 127 Статуту внутрішньої служби).
Статтею 128 Статуту внутрішньої служби встановлено, що солдат зобов`язаний:
- підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою;
- знати тактику дій відділення в різних видах бою та вміло діяти в бою;
- знати та неухильно дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права;
- сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням;
- постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички;
- знати посади, військові звання і прізвища своїх безпосередніх та прямих начальників (до командира бригади включно);
- додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни;
- бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців;
- виконувати правила носіння військового одягу і взуття, своєчасно та акуратно їх лагодити, щоденно чистити і зберігати у визначених місцях;
- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання;
- повсякденно загартовувати себе, систематично вдосконалювати свою фізичну підготовку;
- своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів;
- ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки;
- неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках, додержуватися правил пожежної безпеки;
- виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників);
- у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття;
- під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.
Старший солдат (старший матрос) є помічником командира відділення та зобов`язаний допомагати командирові відділення в навчанні солдатів, заміщувати його у разі відсутності.
Як зазначалось вже вище, статтею 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту, Військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби (стаття 4 Дисциплінарного статуту).
Щодо об`єктивної сторони складу дисциплінарного проступку, у вчиненні якого, за словами відповідача, винен позивач, то суд при наданні оцінки цьому елементу проступку враховує, що відповідно до пункту 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Згідно із статтею 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до частини сьомої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, частини п`ятої статті 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», з метою визначення процедури призначення та проведення службових розслідувань у Державній прикордонній службі України наказом Міністерством внутрішніх справ України від 08.11.2021 №815 затверджено Порядок проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України (далі - Порядок №815).
Порядок №815 визначає підстави та процедуру проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Адміністрації Державної прикордонної служби України, регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, Морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ, органів забезпечення, підрозділів спеціального призначення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби), а також військовозобов`язаних під час проходження ними навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження ними підготовки та зборів (далі - військовослужбовці), які не виконали(неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (підготовки, зборів), оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішень, а також повноваження посадових осіб під час проведення службового розслідування.
Відповідно до п. 4 розділу 1 Порядку №815 підставою для призначення службового розслідування є: наявність інформації про невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків; наявність інформації про порушення військової дисципліни або громадського порядку, вимог законодавства, наказів начальників (командирів), розпорядчих документів або виявлення ознак таких порушень.
Згідно з п.1 розділу ІІ Порядку №815 службове розслідування призначається письмовим наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби. Інші посадові особи можуть звертатися з клопотанням за підпорядкованістю про призначення службового розслідування.
Відповідно до п.2 розділу ІІ Порядку №815 начальник (командир) органу Держприкордонслужби зобов`язаний призначити службове розслідування: не пізніше десяти діб від дня, коли йому стало відомо про правопорушення; протягом трьох діб - за фактами, які є підставою для усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків, або після отримання письмової доповіді посадових (службових) осіб про завдання шкоди.
У наказі про призначення службового розслідування зазначаються: підстави для призначення службового розслідування; посада, військове звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, стосовно якої має бути проведено службове розслідування (якщо її встановлено); посада, військове звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, якій доручено проведення службового розслідування, або голови та членів комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування); мета проведення службового розслідування; дати початку проведення службового розслідування та подання висновку службового розслідування на затвердження; матеріально-технічне забезпечення роботи посадової особи чи комісії на час проведення службового розслідування (за потреби); інші, прийняті в разі потреби, рішення начальника (командира) органу Держприкордонслужби.
Так, з матеріалів справи вбачається, що о 20:10 10.08.2025 в н.п. Бережне Чугуївського району Харківської області, під час доведення бойового розпорядження коменданта другої прикордонної комендатури швидкого реагування від 10.08.2025 №26/610гриф-25-Вн, офіцером із застосування безпілотних авіаційних комплексів (інструктором) групи організації протиповітряної оборони та вогневої підтримки штабу другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону майором ОСОБА_8 , в присутності інспектора прикордонної служби 3 категорії – водія (санітарного інструктора) медичного пункту другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону старшого солдата ОСОБА_9 та інспектора прикордонної служби 2 категорії – фельдшера медичного пункту другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону штаб-сержанта ОСОБА_10 , відмовились вибути в район точки евакуації н.п. Вовчанські хутори Чугуївського району Харківської області, прибути в район РОП «БІРМІНГЕМ» для подальшого підпорядкування першому заступнику начальника першого відділу прикордонної служби (тип С) наступні військовослужбовці, зокрема, начальник третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону майор ОСОБА_1 .
Свою відмову вищевказані військовослужбовці пояснили скаргами на стан здоров`я. 
З метою встановлення обставин та причин, зазначених в рапорті майора ОСОБА_2 наказом НОМЕР_2 прикордонного загону №3541-АГ від 12.08.2025 було призначено службове розслідування.
За результатами розгляду висновку та матеріалів службового розслідування, а саме за неналежне виконання вимог статей 1 – 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16, 17, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що полягало у відмові о 20:10 10.08.2025 в АДРЕСА_2 від виконання бойового розпорядження від 10.08.2025 №26/610гриф-25-Вн щодо вибуття в район точки евакуації н.п. Вовчанські хутори Чугуївського району Харківської області, прибуття в район РОП «БІРМІНГЕМ» для подальшого підпорядкування першому заступнику начальника першого відділу прикордонної служби (тип С), наказом НОМЕР_2 прикордонного загону від 21.08.2025 №3713-АГ, було притягнуто начальника третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону майора ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності правами начальника НОМЕР_2 прикордонного загону та накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана».
Позивач, звертаючись до суду, основним аргументом протиправності оскаржуваного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності вказує на те, що командуванням не враховано його стан здоров`я та придатність до виконання конкретних завдань, оскільки, на думку позивача, виконання обов`язків військовослужбовця має здійснюватися в межах реальних фізичних і психофізіологічних можливостей військовослужбовця, на що суд зазначає наступне.
Порядок проведення медичного огляду визначено Положенням про проходження медичного огляду в Державній прикордонній службі України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2024 року №441 (далі - Порядок №441) Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу І Порядку №441 основними завданнями ВЛК є: організація та проведення медичного огляду осіб, зазначених у пункті 1 розділу I цього Положення; медичний відбір громадян для проходження військової служби за контрактом у Держприкордонслужбі; оцінка результатів медичного огляду осіб, зазначених у пункті 1 розділу I цього Положення; визначення ступеня придатності військовослужбовців Держприкордонслужби до військової служби; визначення причинного зв`язку захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва) військовослужбовців Держприкордонслужби, осіб, звільнених з військової служби Держприкордонслужби, з проходженням військової служби; визначення причинного зв`язку захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), що спричинили смерть військовослужбовців Держприкордонслужби, з проходженням військової служби; визначення, за станом здоров`я, можливості проживання за кордоном військовослужбовців Держприкордонслужби та членів сімей військовослужбовців Держприкордонслужби, які направляються за кордон у довгострокові закордонні відрядження, на навчання або при переміщенні їх по службі з переїздом в інші регіони України; визначення придатності осіб за станом здоров`я до вступу до ВВНЗ; опрацювання пропозицій, методичних рекомендацій щодо проведення медичного огляду, вимог до фізичного розвитку, стану здоров`я, індивідуальних психофізіологічних особливостей військовослужбовців Держприкордонслужби, кандидатів на військову службу в Держприкордонслужбі та їх інтегрування в практичну площину проведення ВЛК; формування висновку про необхідність забезпечення особи з обмеженнями повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) за формою, наведеною в додатку до Порядку забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані такі засоби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2012 року N 321 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2023 року N 1306). 
Згідно пункту 1 глави 1 Розділу ІІІ Порядку №441, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку осіб на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням постанови. 
Так, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки госпітальної ВЛК №302 від 08.08.2025, на підставі статей 79в 36в 23В 39 в 54 в 68 г графи ІІІ ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби.
Стан здоров`я позивача був оцінений уповноваженим медичним органом, і саме цей висновок є єдиною юридично значущою підставою для визначення придатності позивача до військової служби. 
У зв`язку із чим, суд вважає твердження позивача про те, що виконання обов`язків військовослужбовця має здійснюватися в межах реальних фізичних і психофізіологічних можливостей військовослужбовця таким, що фактично зводиться до намагання самостійно переоцінити висновок ВЛК та підмінити собою компетентний орган, на який законодавством покладено обов`язок на здійснення медичного огляду.
Проте, чинне законодавство не дає військовослужбовцю права на власний розсуд визначати межі своєї придатності до служби або відмовлятися від виконання бойових розпоряджень з мотивів суб`єктивного сприйняття стану здоров`я за наявності чинного висновку ВЛК про придатність до військової служби. 
Посилання позивача на обов`язок командування враховувати стан здоров`я військовослужбовця також є необґрунтованим у контексті цієї справи, оскільки командування військової частини діяло саме з урахуванням наявного та чинного висновку ВЛК, який підтверджував придатність ОСОБА_1 до військової служби. 
Обов`язок врахування стану здоров`я не означає обов`язку ігнорувати висновки медичних комісій або надавати військовослужбовцю право відмовлятись від виконання бойових розпоряджень/наказів спираючись на особисто сформовані міркування щодо стану свого здоров`я, які нічим не підтверджуються, а є лише припущеннями. 
За таких обставин доводи позивача фактично спрямовані на виправдання відмови від виконання бойового розпорядження шляхом переосмислення медичного висновку, що не ґрунтується на нормах права та не може бути прийнято судом. 
Отже, твердження позивача щодо погіршення стану його здоров`я та не взяття цього до уваги при проведенні службового розслідування є безпідставними, оскільки відповідно до довідки №302 ВЛК говорить про те, що майор ОСОБА_1 придатний до військової служби та не містить в собі жодних обмежень щодо виконання бойових (спеціальних) завдань. 
При цьому, наявність у довідці ВЛК переліку захворювань за умови визнання позивача придатним до військової служби не створює жодних правових підстав для невиконання бойового розпорядження, не звільняє його від обов`язку дотримання військової дисципліни та не впливає на правомірність застосованого дисциплінарного стягнення.
Також, варто зазначити, що згідно пункту 2 глави 11 розділу ІІІ Положення №441, рішення ВЛК, дії (бездіяльність) ВЛК органів Держприкордонслужби оскаржуються в ЦВЛК або судовому порядку.
Таким чином, позивач у разі незгоди з довідкою ВЛК №302 від 08.08.2025 мав право її оскаржити до ЦВЛК або в судовому порядку.
Проте, доказів оскарження довідки ВЛК №302 від 08.08.2025 до ЦВЛК або в судовому порядку матеріали справи не містять.
Крім того, суд наголошує, що приписами Дисциплінарного статуту визначено можливість реагування керівним складом на військовослужбовця за фактичне невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.
В разі виникнення таких обставин командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Інститут дисциплінарної відповідальності є самостійним інститутом права, що підтверджується наявністю окремих ознак правового інституту: - однорідність фактичного змісту; - юридична єдність (комплексність) норм; - законодавча відособленість.
Дисциплінарна відповідальність, як самостійний вид юридичної відповідальності, є елементом у структурі правової системи країни та важливим чинником забезпечення дисципліни та правопорядку.
Дисциплінарний проступок, в контексті дисциплінарної відповідальності, можливо охарактеризувати як протиправну дію чи бездіяльність службовця, що порушує встановлений порядок виконання своїх обов`язків, встановлені вимоги до військової дисципліни або громадського порядку.
В свою чергу, дисциплінарне стягнення є мірою відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яке лежить у колі дискреційних повноважень суб`єкта, відповідального та зацікавленого у дотриманні службовцем відповідних вимог дисципліни. Дисциплінарне стягнення виступає результатом карного процесу уповноваженої на це особи, що несе в собі наслідки особистого немайнового та майнового характеру.
Такі стягнення виражаються у вигляді негативної оцінки до певної події та засудженні поведінки службовця, вину та причетність якого буде належним чином встановлено.
У зв`язку з чим, заходи реагування у виді дисциплінарного стягнення є результатом встановлення істини у певній події, яка порушує вимоги дисципліни або належності виконання покладених на особу обов`язків з проходження служби. Такі заходи мають на меті попередити особу про необхідність дотримання встановлених до неї вимог, а також про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни, що повинно спонукати службовця належним чином виконувати свої обов`язки та попередити, що усі наступні порушення не будуть залишені поза увагою.
До аналогічно висновку прийшов і Восьмий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 02 січня 2024 року у справі № 380/3633/23. 
Також, суд наголошує, що позивачем не заперечується факт невиконання бойового наказу.
Враховуючи наведене, судом встановлено, що в ході службового розслідування достовірно встановлений факт непокори, а саме невиконання бойового розпорядження командира.
При цьому, наведені вище норми права не пов`язують можливість невиконання наказу командира із станом здоров`я чи певними психологічними настроями.
Отже, доводи позивача про те, що він відмовився від виконання бойового розпорядження командира у зв`язку із погіршенням фізичного та морально-психологічного стану не є причиною для невиконання наказу командира.
Схожа позиція висловлена і в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі №500/81/23.
Суд враховує позицію Верховну Суду висловлену у постанові від 07 грудня 2021 року у справі №120/278/20-а, відповідно до якої повноваження стосовно оцінки обставин, встановлених службовим розслідуванням, надання оцінки критеріям, які враховуються при обранні виду стягнення, тяжкості проступку та заподіяній шкоді, ставленню порушника до службових обов`язків, визнанню особою своєї вини в ході службового розслідування, рівень її кваліфікації тощо, є виключними дискреційними повноваженнями відповідної посадової особи, у даному випадку командира в/ч НОМЕР_3 , оскільки результатом реалізації таких повноважень є обрання одного з восьми можливих видів дисциплінарних стягнень.
Так, дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.
Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно із частиною другою статті 19 Конституції України “органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України”.
Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.
У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі “Hasan and Chaush v.Bulgaria” № 30985/96).
Згідно із Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 11 березня 1980 року, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття “дискреційні повноваження” суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Отже, вибір одного із видів дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень органу, що має право приймати рішення за результатами розгляду дисциплінарного провадження. 
Схожа позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2023 року у справі №240/44051/21, від 28 червня 2023 року у справі №640/20223/20 та інших.
Так, у ході розгляду спірних правовідносин, суд вважає, що висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в Державі. Такий висновок сформований на підставі належних та допустимих доказів, тому суд погоджується з аргументами відповідача про те, що спірний наказ є правомірним та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення співмірним до вчиненого проступку.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача і, як наслідок, відмови у задоволенні позовних вимог.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах “Проніна проти України” (пункт 23) і “Серявін та інші проти України” (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.
В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
Керуючись статтями 243, 245, 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, в частині, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ю.Ю. Сорока