ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 676/8166/25
Провадження № 22-ц/820/322/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Талалай О.І., Ярмолюка О.І.,
секретар: Шевчук Ю.Г.,
за участю апелянтки ОСОБА_1 , та її представника адвоката Романова В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2025 року (суддя Швець О.Д.) за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,
в с т а н о в и в :
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірваний рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 вересня 2025 року. В шлюбі народились діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
23 липня 2025 року ОСОБА_2 відповідно до договору дарування, подарував дружині ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . Після укладення зазначеного договору поведінка ОСОБА_2 до його колишньої дружини та дітей стала агресивною та неврівноваженою. ОСОБА_2 періодично вчиняє психологічне насильство. У дітей з`явився страх появи батька поруч з ними. Через свій страх діти не бажають спілкуватись та підтримувати стосунки із батьком. Дочка ОСОБА_6 безпричинно прокидається вночі плачучи. Син ОСОБА_7 почав закриватись в собі, не підтримуючи розмови. ОСОБА_8 втратив сон і спокій. 
У характеристиці на ОСОБА_9 зазначено, що батько не підтримує зв`язок із класним керівником сина ОСОБА_10 , що ускладнює забезпечення належної взаємодії між школою і сім`єю. У характеристиці на ОСОБА_11 , яка дана класним керівником ліцею № 3, зазначено, що у період емоційної напруги спостерігається підвищена чутливість дитини, емоційна вразливість, схильність до швидкої зміни настрою, дитина замикається в собі, потребує уваги і розуміння з боку дорослих.
ОСОБА_2 проявляє стосовно заявниці агресію, цькування, переслідування, погрожує, виражається нецензурною лайкою. Коли приїздить з метою провідування дітей, погрожує вигнати колишню дружину з квартири, що вона не має права проживати в цій квартирі, відбере у неї дітей, проявляє зневагу до заявниці, звинувачує її в тому, що вона налаштовує дітей проти нього. 
За період часу з 04 серпня 2025 р. по 07 жовтня 2025 р. зареєстровані 3 звернення до поліції: 04.08.2025 року ОСОБА_2 вчинив конфлікт з дружиною. Працівниками поліції винесено терміновий заборонний припис (документ серії АА №238428); 10.08.2025 року вчинив конфлікт з дружиною. Працівниками поліції винесено терміновий заборонний припис (документ серії АА №238681); 07.10.2025 року ОСОБА_2 та його мати вчинили психологічне насильство, погрожували вигнати ОСОБА_1 з дому. 
Протоколи про адміністративні правопорушення не складалися, але це не виключає факту вчинення як психологічного, так і фізичного домашнього насильства з боку заінтересованої особи щодо заявниці.
За таких обставин ОСОБА_1 вважає, себе особою, яка зазнала домашнього насильств, з огляду на що вважає необхідним застосувати до кривдника обмежувальний припис.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , строком на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме заборонити ОСОБА_2 , наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; 
заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 ; 
заборонити ОСОБА_2 переслідувати ОСОБА_1 та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 
заборонити ОСОБА_2 вести телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2025 року ОСОБА_1 у видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення ОСОБА_2 будь-яких протиправних дій щодо заявниці ОСОБА_1 є недоведеним, оскільки досліджені судом докази не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявниці, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність фактів систематичного домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , не врахувавши наявність неодноразових звернень заявниці до правоохоронних органів, винесених щодо кривдника термінових заборонних приписів, рішень органів опіки та піклування, а також психологічних висновків щодо дітей, які підтверджують наявність психологічного насильства та високий ризик його повторення.
Висновки суду першої інстанції про те, судом не встановлено факти регулярного вчинення з боку ОСОБА_12 по відношенню до заявниці психологічного, фізичного чи економічного насилля, а також те, що вбачається спір між сторонами про поділ майна є помилковими, та упередженими, оскільки мотиви застосування насильства не мають правового значення для встановлення відповідного факту.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечує проти доводів апеляційної скарги. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, таким що відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представни адвокат Романов В.І. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 вересня 2025 року. Заявниця проживає за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 зареєстрований за цією ж адресою. 
В шлюбі народились діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Судовим наказом Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.07.2025 р. з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/2 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 28.07.2025 р. до повноліття дітей.
Судовим наказом Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.09.2025 р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з 28.07.2025 р. до досягнення сином ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 трьохрічного віку.
За інформацією Кам`янець-Подільського РУП ГУНП у Хмельницькій області № 167661-2025 від 14.10.2025 року до Кам`янець-Подільського РУП надходили звернення від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :
25 вересня 2025 року звернення від ОСОБА_2 про те, що він не зміг потрапити в квартиру, в якій перебуває його донька та її хрещена, дружина та хрещена прешкоджають зустрічам з донькою. Заявнику в телефонному режимі було роз`яснено норми чинного законодавства та надано інформацію консультативного характеру ЄО 42983 від 25.09.2025 року.
10 серпня 2025 року надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що о 22:18 год. чоловік чинить психологічне насильство, виганяє з квартири. Відносно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис на 10 діб ЄО№36630 від 10.08.2025 року, у звязку з вчиненням конфлікту із дружиною ОСОБА_1 ( а.с.28).
04 серпня 2025 року надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що о 09 год. 20 хв. виникла сварка з дружиною через те, що вона не дає свідоцтво про народження дітей. Із ОСОБА_2 було проведено оцінку ризиків на підставі якої відносно ОСОБА_1 було винесено терміновий заборонний припис. АА238542, а також було проведено оцінку ризиків із ОСОБА_1 на підставі якої відносно ОСОБА_2 було винесено терміновий забороний припис АА238428., у зв`язку з вчиненням конфлікту із дружиною ( а.с.27).
07 жовтня 2025 року надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що колишній чоловік та свекруха вчиняють психологічне насилля, погрожують вигнати заявницю з дому. В ході розгляду звернення факт домашнього насильства не знайшов свого підтвердження, оскільки будь-яких протиправних дій відносно заявниці вчинено не було. 
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначає Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII).
Відповідно до частини першої статті 1 зазначеного Закону:
- домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;
- психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідно до статті 4 Закону № 2229-VIII діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується на таких засадах: 1) гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правничу допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; 2) належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих, дотримання принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 4) визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; 5) повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 6) конфіденційність інформації про постраждалих осіб та осіб, які повідомили про вчинення домашнього насильства; 7) добровільність отримання допомоги постраждалими особами, крім дітей та недієздатних осіб; 8) врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку; 9) ефективна взаємодія суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, з громадськими об`єднаннями, неурядовими організаціями, медіа та іншими особами; 10) недопустимості обов`язкових альтернативних процесів з вирішення спорів, у тому числі посередництва, примирення, медіації, щодо всіх форм домашнього насильства.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.
Згідно з пунктом 3 статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом № 2229-VIII.
Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 2229-VIII обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, яке невідоме кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону № 2229-VIII).
Верховний Суд неодноразово зазначав, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на запобігання вчиненню насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях (див. постанови від 29 вересня 2025 року у справі № 760/31644/24, від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 та ін.)
Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. Суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (див. постанови Верховного Суду від 15 вересня 2025 року у справі № 607/21964/24, від 01 червня 2022 року у справі № 161/16344/20 та ін.).
У кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону № 2229-VIII.
У постанові від 28 травня 2025 року в справі № 761/44907/24 Верховний Суд зазначив, що докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатна вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість і системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що кривдник не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії, що до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже, і застосування обмежувального припису є обґрунтованою.
Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
У постанові Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 зазначено, що «домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту».
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17).
Враховуючи вказані норми, та застосовуючи їх у цій справі, варто зазначити, що рішення про видачу обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Тому для обмеження права особи (кривдника) необхідним є встановити ризики, які несе його поведінка для постраждалої особи.
Натомість заявником не надано, а судом не встановлено жодних належних та допустимих доказів, з яких можна було б встановити ризики для постраждалої особи, зокрема в майбутньому, які б свідчили про необхідність (чи можливість) застосування того чи іншого обмеження для кривдника у залежності від їх ступеня.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що докази, надані заявницею на обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_2 навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом № 2229-VIII, а свідчать лише про наявність конфліктів між сторонами які виникли на ґрунті невирішеного житлового питання та участі у вихованні дітей. Тому висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису є обґрунтованими.
Суд надав належну правову оцінку доводам сторін, висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які суд правильно застосував.
Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував. 
При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судового збору відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд –
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16 лютого 2026 року.

Судді            Т.О. Янчук

О.І. Талалай

О.І. Ярмолюк