ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року Справа № 925/1517/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді – Васяновича А.В., розглянувши у письмовому провадженні справу 

за позовом відділу комунального майна Уманської міської ради, м. Умань, 
Черкаської області
до ОСОБА_1 ,
м. Умань, Черкаської області 
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління №3» м. Умань, Черкаської області 
про стягнення 193 647 грн. 84 коп.,

без повідомлення (виклику) учасників справи 

ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Черкаської області звернувся з позовом відділ комунального майна Уманської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення 193 647 грн. 84 коп. неустойки нарахованої на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України, за прострочення повернення з найму нежитлового приміщення за період: з серпня 2017 року по липень 2021 року.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 15 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме: позивачу протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху сплатити судовий збір в розмірі 98 грн. 63 коп. до Державного бюджету України та надати суду відповідні докази.
У визначений судом строк від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 01 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління №3».
У визначені законом строки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.
Відповідач відзиву на позов суду не надав.
Ухвалу суду про відкриття провадження у справі було направлено відповідачу за адресою вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 .
Однак вищевказана ухвала повернулася до суду 26 січня 2026 року, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.
Відповідно до ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Пунктом 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким чином вважається, що відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки (05 січня 2026 року).
Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З довідки виконавчого комітету Уманської міської ради від 09 січня 2026 року за № 01/01-32/222/01/01/32/223 вбачається, що згідно з даних Реєстру територіальної громади Державної міграційної служби Павленко (попереднє прізвище Джумагазієв) Анатолій Карімовича ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Тобто, Джумагазієв Анатолій Карімович змінив своє прізвище на Павленко.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного:
Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки позивач в обґрунтування своїх вимог посилався на ч.2 ст. 785 ЦК України та зазначав, що наймач своєчасно не виконав свій обов`язок щодо повернення речі переданої в найм (оренду).
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, в провадженні Господарського суду Черкаської області знаходилась справа № 925/1223/17 за позовом заступника керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі відділу з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради до фізичної особи - підприємця Джумагазієва Анатолія Карімовича про повернення нежитлового приміщення та стягнення неустойки.
Рішенням Господарського суду Черкаської області 26 грудня 2018 року зі справи № 925/1223/17 позов задоволено повністю.
Стягнуто з фізичної особи-підприємця Джумагазієва Анатолія Карімовича на користь одержувача коштів – комунального підприємства «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління №3» - 257 904 грн. 92 коп. неустойки.
Зобов`язано фізичну особу-підприємця Джумагазієва Анатолія Карімовича повернути по акту прийому-передачі орендоване майно комунальної власності територіальної громади міста Умань – нежитлове приміщення магазину загальною площею 186,3 кв. м, розміщене в будинку за адресою: 20300, Черкаська область, м. Умань, вул. Комарова, 3, балансоутримувачу - комунальному підприємству «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління №3».
Під час розгляду справи №925/1223/17 судом було встановлено, що 08 лютого 2010 року відділом комунального майна Уманської міської ради (правонаступником якого є відділ з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради) та фізичною особою - підприємцем Джумагазієвим Анатолієм Карімовичем було укладено договір оренди нежитлового приміщення №3/2010 (далі – «договір»).
Відповідно до п.п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно міської комунальної власності: нежитлове приміщення магазину загальною площею 186,3 кв.м, розміщене в будинку за адресою: Черкаська область, місто Умань, вулиця Комарова, 3, який знаходиться на балансі Комунального підприємства «Виробничо-житлове ремонтно-експлуатаційне управління №1», вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку станом на 29 травня 2009 року і становить за незалежною оцінкою 167 300 гривень 00 коп. без ПДВ.
Відповідно до п.1.2. договору майно передається в оренду для розміщення виставки столярних виробів.
Згідно з пунктом 2.1. договору орендар вступає у користування майном у строк після підписання договору та акта приймання-передавання. 
Відповідно до п. 3.1. договору орендна плата встановлена за результатами конкурсу на право оренди майна міської комунальної власності (протокол засідання конкурсної комісії від 02 лютого 2010 року) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди – лютий 2010 року 1 535 грн.
Згідно з п. 3.3. договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за цей же місяць.
Згідно з п. 3.2. договору орендна плата сплачується орендарем щомісячно, з моменту фактичного вступу в користування, на підставі акту приймання-передачі згідно рахунку одержувача коштів – відділу житлового господарства Уманської міської ради , авансовими платежами, до 15 числа поточного місяця. 
У пункті 3.7. договору сторони обумовили, що у разі припинення або розірвання договору оренди орендар сплачує орендну плату включно по день (дату) передачі балансоутримувачу об`єкта оренди за актом приймання-передавання, один примірник акту надає орендодавцю. Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, з урахуванням штрафних санкцій.
Відповідно до пункту 5.1. договору орендар зобов`язаний у разі припинення або розірвання договору у 15-денний термін звільнити об`єкт і повернути його в належному стані балансоутримувачу по акту та відшкодувати збитки або втрати (повної або часткової) останнього, в разі погіршення стану орендованого майна з вини орендаря.
За змістом п.8.1 договору даний договір укладено до трьох років і діє він з 08 лютого 2010 року до 05 лютого 2013 року включно.
Чинність договору згідно пункту 8.4. припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його укладено.
Відповідно до п.п. 5.2 договором сторін передбачено, що до прав орендаря, зокрема, належить право:
- за згодою орендодавця та рішення виконавчого комітету Уманської міської ради здійснити капітальний ремонт орендованого майна, при цьому вартість невід`ємних поліпшень підлягає відшкодуванню;
- переважне право за інших рівних умов на продовження договору на новий термін при умові належного виконання своїх зобов`язань.
Судом було встановлено, що дія договору оренди припинилась 06 лютого 2013 року. 
Відповідно до п.п. 5.1. договору орендар зобов`язується, зокрема, у разі припинення або розірвання договору в 15–денний термін звільнити об`єкт і повернути його в належному стані балансоутримувачу по акту та відшкодувати збитки або втрати (повної або часткової) останнього, в разі погіршення стану орендованого майна з вини орендаря. 
В порушення умов п. 5.1. договору нерухоме майно позивачу не було повернуто відповідачем.
Тобто, судом встановлено факт припинення дії договору з 06.02.2013, та як наслідок встановлено факт користування річчю поза межами дії договору без наявності на те правових підстав.
Оскільки відповідач після закінчення строку дії договору не повернув і не намагався повернути об`єкт оренди орендодавцю у визначений договором строк, а продовжив користування орендованим майном, суд дійшов висновку про те, що неповернення об`єкту оренди за договором у період, зокрема, з вересня 2014 року по серпень 2017 року відбулося виключно з вини самого відповідача що є умовою для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.785 ЦК України та стягнення неустойки на користь балансоутримувача майна – комунального підприємства "Уманське ремонтно-експлуатаційне управління №3".
Постановою Північного апеляційного суду від 14 травня 2019 року вищевказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою від 30 липня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду рішення Господарського суду Черкаської області від 26 грудня 2018 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14 травня 2019 року залишив без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Також судом встановлено, що з метою забезпечення виконання судового рішення, стягувач звертався із заявою до суду про зміну способу виконання судового рішення.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 05 жовтня 2020 року по справі №925/1223/17 заяву відділу з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради було задоволено та змінено спосіб виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 26 грудня 2018 року у справі № 925/1223/17.
Зокрема, судом примусово було виселено фізичну особу – підприємця Джумагазієва Анатолія Карімовича з орендованого приміщення комунальної власності територіальної громади міста Умань - нежитлового приміщення магазину загальною площею 186,3 кв. м, розміщене в будинку за адресою: 20300, Черкаська область, м. Умань, вул. Комарова, 3, яке знаходилось в господарському віданні Комунального підприємства «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління №3» (вул. Шухевича, 12, м. Умань, Черкаська обл., код 05457129).
Згідно акту державного виконавця від 03 серпня 2021 року працівниками Уманського міського відділу ДВС Центрального межрегіонального управління юстиції з метою виконання рішення суду здійснено примусове виселення відповідача шляхом звільнення з орендованого приміщення комунальної власності територіальної громади міста Умань.
Отже, нежитлове приміщення фактично було звільнено 03 серпня 2021 року в примусовому порядку.
Також судом встановлено, що орендодавцем за договором був відділ комунального майна Уманської міської ради, створений рішенням Уманської міської ради від 15 вересня 2006 року № 4.8-4/5 «Про створення відділу комунального майна міської ради».
Пунктом 1 рішення Уманської міської ради від 29 березня 2016 року № 3.4-8/7 «Про оптимізацію виконавчих органів Уманської міської ради» відділ комунального майна Уманської міської ради припинено шляхом ліквідації.
Пунктом 5 вказаного рішення міської ради створено відділ з управління комунальним майном Уманської міської ради, пунктом 7 затверджено Положення, відповідно до пункту 4 якого відділ є правонаступником прав та обов`язків відділу комунального майна Уманської міської ради. 
Пунктом 1 рішення Уманської міської ради від 02 червня 2017 року № 5.2-31/7 «Про затвердження Положення про відділ з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради» затверджено Положення про відділ з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради. Положення містить інформацію про нову назву юридичної особи, а також про те, що відділ є правонаступником прав та обов`язків відділу комунального майна Уманської міської ради та відділу з питань земельних відносин Уманської міської ради.
Рішенням Уманської міської ради від 23 грудня 2020 року № 8-5/8 «Про оптимізацію виконавчих органів Уманської міської ради» з 01 квітня 2021 року зі статусом юридичної особи публічного права створено управління містобудування, землевпорядкування, комунального майна та будівельного контролю Уманської міської ради. 
15 грудня 2023 року Уманською міською радою прийнято рішення № 5-62/8 «Про припинення управління містобудування, землевпорядкування, комунального майна та будівельного контролю Уманської міської ради».
Відповідно до пункту 1 зазначеного рішення Уманської міської ради, з 01 березня 2024 року управління містобудування, землевпорядкування, комунального майна та будівельного контролю Уманської міської ради припиняється, реорганізовуючись шляхом поділу на виконавчі органи Уманської міської ради зі статусом юридичних осіб публічного права: відділ містобудування, архітектури та кадастру Уманської міської ради; відділ землевпорядкування Уманської міської ради; відділ комунального майна Уманської міської ради; відділ державного архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради.
Відповідно до пункту 4 вказаного рішення Уманської міської ради, відділи, зазначені в пункті 1, визначено правонаступниками управління містобудування, землевпорядкування, комунального майна та будівельного контролю Уманської міської ради відповідно до затвердженого розподільчого балансу.
Рішенням Уманської міської ради від 23 лютого 2024 року № 37-65/8 затверджено розподільчий баланс управління містобудування, землевпорядкування, комунального майна та будівельного контролю Уманської міської ради.
Так, пунктом 2 розділу «Правонаступництво щодо прав та обов`язків управління містобудування, землевпорядкування, комунального майна та будівельного контролю Уманської міської ради, що припиняється шляхом поділу» розподільчого балансу визначено, що правонаступництво у сфері управління, приватизації, оренди, використання та відчуження майна комунальної власності Уманської міської територіальної громади покладається на відділ комунального майна Уманської міської ради.
Пунктом 3 Положення про відділ комунального майна Уманської міської ради, затвердженим рішенням Уманської міської ради від 14 листопада 2025 року № 17-87/8, визначено, що відділ є правонаступником прав та обов`язків управління містобудування, землевпорядкування, комунального майна та будівельного контролю Уманської міської ради відповідно до розподільчого акта в частині управління, приватизації, оренди, використання та відчуження майна комунальної власності Уманської міської територіальної громади.
Підпунктом 7 пункту 1 розділу ІІІ Положення встановлено, що відділ комунального майна Уманської міської ради має право представляти у судових інстанціях інтереси Уманської міської територіальної громади від імені Уманської міської ради з питань, що відносяться до компетенції відділу.
Таким чином, в порядку правонаступництва, відділ комунального майна Уманської міської ради реалізовує повноваження орендодавця комунального майна Уманської міської територіальної громади.
Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.
Частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України.
Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.
Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду).
Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.
Користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та ГК України (що були чинними у спірний період).
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 ЦК України («Плата за користування майном») і охоронна норма частини другої статті 785 ЦК України («Обов`язки наймача у разі припинення договору найму») не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.
Отже, положення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 ЦК України).
Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.
При цьому судом було враховано висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, що викладені у постанові від 19 квітня 2021 року у справі № 910/11131/19.
Під час розгляду заяви про зміну способу виконання судового рішення місцевий господарський суду у своїй ухвалі від 05 жовтня 2020 року по справі №925/1223/17 вказав, що в ході примусового виконання рішення (ВП № 59375453) про зобов`язання відповідача повернути по акту прийому-передачі орендоване майно комунальної власності територіальної громади міста Умань, державний виконавець Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 02 серпня 2019 року та 16 червня 2020 року постановив накласти штраф на боржника ФОП Джумагазієва А.К. за невиконання без поважних причин рішення суду.
Відповідно до акту державного виконавця від 17 вересня 2019 року дії боржником Джумагазієвим А.К. щодо передачі по акту приймання-передачі приміщення не виконані.
Аналогічно, було зафіксовано факт невиконання рішення актом державного виконавця від 31 липня 2019 року.
Відповідно до акту від 11 червня 2020 року встановлено, що боржник не виконав рішення.
Отже, задовольняючи заяву місцевий господарський суд вказав, що з часу відкриття виконавчого провадження, рішення суду не виконано боржником без поважних причин, що призводить до нанесення збитків територіальній громаді міста Умань, зокрема недоотримання коштів до міського бюджету внаслідок неповернення майна та несплати неустойки.
Тобто, відповідач обов`язку з повернення об`єкту оренди не виконував та не намагався повернути об`єкт оренди орендодавцю у визначений договором строк, а продовжив користування майном до 03 серпня 2021 року.
Позивач вказав, що розмір орендної плати з урахуванням індексу інфляції за останній місяць оренди - лютий 2013 року становив 1 680 грн. 97 коп.
Отже, розмір неустойки в місяць без ПДВ – 1 680 грн. 97 коп. * 2 = 3 361 грн. 94 коп., з ПДВ – 4 034 грн. 33 коп.
В зв`язку з чим, позивач навів наступний розрахунок неустойки за період серпень 2017 – липень 2021 роки, а саме:
серпень - грудень 2017 року – 4 034 грн. 33 коп. * 5 = 20 171 грн. 65 коп.;
січень – грудень 2018 року - 4 034 грн. 33 коп. * 12 = 48 411 грн. 96 коп.;
січень – грудень 2019 року – 4 034 грн. 33 коп. * 12 = 48 411 грн. 96 коп.;
січень – грудень 2020 року – 4 034 грн. 33 коп. * 12 = 48 411 грн.96 коп.;
січень – липень 2021 року – 4 034 грн. 33 коп. * 7 = 28 240 грн. 31 коп.
Тобто, за розрахунком позивача загальна сума неустойки становить 193 647 грн. 84 коп., за період з серпня 2017 року по липень 2021року.
Проте, судом враховано, що справляння податку на додану вартість регулюється розділом V. «Податок на додану вартість» Податкового кодексу України. Статтею 185 ПК України, яка входить до цього розділу, об`єктом оподаткування податком на додану вартість (далі - ПДВ) визначено: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. 
Отже, застосування будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань до юридичної особи не віднесено законодавцем до об`єктів оподаткування ПДВ.
Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
Отже, Податковим Кодексом України, як спеціальним нормативним актом, що визначає будь-які питання щодо оподаткування, елементи податку, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування, не передбачено включення до бази оподаткування податком на додану вартість будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань юридичною особою, а навпаки, прямо зазначено про те, що до складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені). При цьому, для цілей оподаткування законодавцем не передбачено виключень щодо спеціальної неустойки, передбаченої частиною другою статті 785 ЦК України.
Виходячи з системного аналізу пункту 9.1 статті 9, підпункту 14.1.179 пункту 14.1 статті 14, статті 180, статті 188 ПК України, податок на додану вартість (ПДВ) - це загальнодержавний непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем (споживачем робіт, послуг), але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (виробник, надавач послуг), тобто особа, що здійснює господарську діяльність (платник податку).
Основою для розрахунку ПДВ виступає додана вартість - знов створена вартість підприємством за рахунок його власних факторів виробництва (землі, капіталу, робочої сили, підприємництва тощо).
Додана вартість (Value Added) це різниця між вартістю продукції, яку випускає підприємство, та вартістю засобів виробництва які ним використовуються; це вартість, яка додається в процесі виробництва товарів до вартості сировини, матеріалів, палива на кожній стадії руху товарів від виробника до споживача; це вартість послуги, яка надана юридичною особою до закупленої сировини та матеріалів своїми факторами виробництва; це чистий внесок фірми у створення товару.
Виходячи з аналізу частини другої статті 785 ЦК України, неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення, враховуючи природу її виникнення, не генерує додану вартість, оскільки не є товаром або послугою, її виникнення не пов`язане з впливом дій виробника/надавача послуг, розмір такої неустойки не залежить від вартості використаних продавцем/надавачем послуг сировини, інших товарів та додаткових послуг.
Неустойка, нарахована на підставі частини другої статті 785 ЦК України є спеціальною санкцією за порушення законодавства, вона не може бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 916/1319/19 дійшла висновку, що при розрахунку розміру неустойки згідно з частиною другою статті 785 ЦК України за неповернення майна з оренди після припинення дії договору найму до її складу не включається податок на додану вартість, який мав би сплачуватися орендарем орендодавцю у випадку правомірного користування майном.
Отже, розмір неустойки за спірний період становить:
серпень - грудень 2017 року – 3 361 грн. 94 коп. * 5 = 16 809 грн. 70 коп.;
січень – грудень 2018 року - 3 361 грн. 94 коп. * 12 = 40 343 грн. 28 коп.;
січень – грудень 2019 року – 3 361 грн. 94 коп. * 12 = 40 343 грн. 28 коп.;
січень – грудень 2020 року – 3 361 грн. 94 коп. * 12 = 40 343 грн. 28 коп.;
січень – липень 2021 року – 3 361 грн. 94 коп. * 7 = 23 533 грн. 58 коп.
Тобто, загальна сума заборгованості з неустойки становить 161 373 грн. 12 коп., за період з серпня 2017 року по липень 2021року.
Суд дійшов висновку, що неповернення об`єкту оренди за договором у період, зокрема, з серпня 2017 по 03 серпня 2021 року відбулося виключно з вини самого відповідача, що згідно з частиною другою статті 785 ЦК України є підставою для задоволення вимог позивача та стягнення спеціальної неустойки.
Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд 
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з фізичної особи – підприємця Павленка (попереднє прізвище –Джумагазієв) Анатолія Карімовича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь одержувача коштів – комунального підприємства «Уманське ремонтно - експлуаційне управління № 3», ідентифікаційний код 05457129 - 161 373 грн. 12 коп. неустойки.
3. Стягнути з фізичної особи – підприємця Павленка (попереднє прізвище –Джумагазієв) Анатолія Карімовича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь Виконавчого комітету Уманської міської ради, ідентифікаційний код 04061613 – 1 928 грн. 73 коп. судового збору.
4. В решті вимог – в позові відмовити.
Видати відповідні накази після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України. 
Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України. 

Повне рішення складено 05 березня 2026 року. 

Суддя А.В.Васянович