Справа № 463/3627/24 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В 
Провадження № 22-ц/811/2137/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 березня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 19 грудня 2024 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Господар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
В квітні 2024 року Львівське комунальне підприємство «Господар» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Просили ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 , як власника та мешканця квартири АДРЕСА_1 , заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 58197 грн. 99 коп. за період з 01.01.2008р. по 01.04.2024р. У підтвердження вимог покликалися на долучені до справи копії відомостей про нарахування та оплату за надані послуги, довідку з місця проживання та інші документи.
Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 19 грудня 2024 року позов Львівського комунального підприємства «Господар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Львівського комунального підприємства «Господар» (місцезнаходження: 79038, м. Львів, вул. Пасічна, 49б, ідентифікаційний код 20822324) заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 58197 грн. 99 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Львівського комунального підприємства «Господар» (місце знаходження: 79038, м. Львів, вул. Пасічна, 49б, ідентифікаційний код 20822324) 2511,50 грн. судового збору.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .
Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи.
Покликається на те, що ЛКП «Господар» не є правонаступником юридичних осіб, при існуванні яких у неї виникла заборгованість, оскільки його установчі документи не містять відомості про правонаступництво їх прав і обов?язків, що підтверджується його Статутом. Відсутність відомостей про правонаступництво підприємств кредиторів виключає право будь-яких вимог на їх користь. Таким чином, вважає, що судом вирішено спір без встановлення особи позивача, без витребування його правоустановчих документів, без встановлення наявності порушення його прав і наявності права на стягнення заборгованості. 
Також звертає увагу на те, що судом задоволено вимоги позивача за період з 01.01.2008 року по 01.04.2024 року, поза строком позовної давності, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Позивачем у своїх розрахунках не надано відомостей про фактично виконані будь-які роботи та надані послуги по утриманню житлового будинку. Неодноразові звернення до позивача про надання доказів кількості спожитих послуг і обгрунтування їх походження залишилися без уваги з боку позивача, який згідно ст.81 ЦПК України повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. 
Також судом не надано оцінку відсутності будь-яких угод, договорів між споживачем і постачальником послуг. 
Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. 
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач, будучи власником квартири АДРЕСА_1 є споживачем послуг з утримання та обслуговування будинку та прибудинкової території, зобов`язана оплачувати такі, однак вказаного обов`язку не виконує.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне. 
Судом встановлено, що відповідач є власником та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 .
Згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №265 від 08.06.2007р. «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові» ЛКП визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житлових будинках м. Львова. 
З представленого суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач за період з 01.01.2008р. по 01.04.2024р. в добровільному порядку не сплачував витрати за утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 58197 грн. 99 коп.
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує.
Згідно зі статтею 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначено Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон).
Статтею 4 Закону визначено, що власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Якщо квартира або нежитлове приміщення належить більш як одному співвласникові, реалізація прав та виконання обов`язків співвласниками квартири або нежитлового приміщення, включаючи участь в управлінні багатоквартирним будинком, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності.
Частиною першою статті 6 Закону передбачено, що співвласники мають право, зокрема, брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).
Відповідно до частин першої та другої статті 10 Закону співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, зокрема, визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком.
Згідно статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:
набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20.12.2012 року позов ЛКП-503 м. Львова задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 , як власника квартири АДРЕСА_3 у користь ЛКП -503 м. Львова заборгованість за надані послуги з утримання будинку АДРЕСА_4 за період з грудня 2011 року по вересень 2012 року у сумі 1290 грн. 36 коп.
В решті у задоволенні позовних вимог ЛКП-503 м. Львова відмовлено за безпідставністю.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано безпідставними нарахування ЛКП-503 м. Львова заборгованості ОСОБА_1 за утримання та обслуговування будинку АДРЕСА_4 за період з 01.06.2008 року по 31.05.2011року на суму 3956,31 грн.
В решті у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено – за безпідставністю позовних вимог.
Стягнуто із ОСОБА_1 , як власника квартири АДРЕСА_5 сплачений судовий збір у розмірі 214 грн.60 коп.
Рішенням апеляційного суду Львівської області від 30.10.2013 року апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства № 503 задоволено.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилено.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2012 року скасовано в частині вирішення позову ЛКП № 503 до ОСОБА_1 , та ухвалено нове рішення. Позов ЛКП № 503 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 у користь ЛКП № 503 м. Львова заборгованість за надані послуги з утримання будинку АДРЕСА_4 за період з 01 червня 2008 року по 31 серпня 2012 року у сумі 6167,34 грн.
Рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 , визнання безпідставними нарахування ЛПК № 503 м. Львова заборгованості ОСОБА_1 за утримання та обслуговування будинку АДРЕСА_4 за період з 01.06.2008 року по 31.05.2011 року на суму 3956,31 грн. скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в цій частині позову.
В іншій частині рішення залишено без змін.
Крім того, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19.02.2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15.06.2015 року, стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_6 ) на користь Львівського комунального підприємства «№ 503» (м. Львів, вул. Ак. Богомольця, 2, ЄДРПОУ 20827016) заборгованість за фактично надані послуги по утриманню та обслуговуванню житлового будинку АДРЕСА_4 в сумі 3311,26 грн. Вказаним рішенням стягнуто заборгованість за період з 01.02.2012 року по 30.06.2014 року.
Враховуючи наведене рішення суду в частині стягнення заборгованості за період з 01.06.2008 року по 30.06.2014 року слід скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку наявністю рішень з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
У ч. 1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження №14-448цс18) зазначала, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно із ч. 2 ст. 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису ч. 2 ст. 264 України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктивної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову. Велика Палата Верховного Суду України відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 від 13 січня 2016 року, у справі № 6-93цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Разом з тим, 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19), відповідно до якого розділ "Прикінцеві положення" ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12.03.2020 року до 31.07.2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2021 р. на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року.
Беручи до уваги, що з 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. ст.ст. 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину. Тому виходячи з вищевказаних положень, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12.03.2017 року.
Враховуючи наведене позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.01.2008 року по 01.06.2008 року, а також з 30.06.2014 року по 01.03.2017 року не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Згідно розрахунку заборгованості ЛКП «Господар» заборгованість за фактично надані послуги по утриманню та обслуговуванню житлового будинку АДРЕСА_4 за період з 01.03.2017 року по 01.04.2024 року в межах строку позовної давності становить 41 732, 74 грн.
Оскільки ряд договорів, укладених з комунальними службами, та акти виконаних робіт підтверджують факт надання послуг щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством, слід вважати встановленим, що розмір плати за такі послуги позивач правомірно нараховує відповідачу, а отже, правомірно ставить вимогу про стягнення такої заборгованості.
З огляду на викладене, оскільки обов`язок оплачувати фактично отримані послуги покладено на споживачів вимогами Закону, і судом не здобуто доказів відсутності цих послуг або їх надання неналежної якості, колегія суддів не знаходить будь-яких перешкод для стягнення обрахованої позивачем суми за період з 01.03.2017 року по 01.04.2024 року в межах строку позовної давності становить 41 732, 74 грн.
Безпідставними є покликання апелянта на те, що ЛКП «Господар» не є правонаступником юридичних осіб, при існуванні яких у неї виникла заборгованість, оскільки 
ЛКП «Господар» створено відповідно до ухвали Львівської міської ради від 10.10.2019 р. № 5626 (копія – додаток 2 до позовної заяви), ухвали Львівської міської ради від 16.11.2017 № 2606 (копія – додаток 3 до позовної заяви), як правонаступник ЛКП «Дім», МП «Стихія» та
ЛКП «Управитель» (ЛКП “№ 500“, ЛКП “№ 504“, ЛКП “№ 507“, ЛКП “За Замком“,
ЛКП “№ 503“). Основним завданням діяльності визначено утримання, обслуговування
та ремонт житлових будівель. ЛКП «Господар» надає житлово-комунальні послуги як
правонаступник ЛКП «Управитель». 

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити частково.
Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 19 грудня 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов Львівського комунального підприємства «Господар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Львівського комунального підприємства «Господар» (місцезнаходження: 79038, м. Львів, вул. Пасічна, 49б, ідентифікаційний код 20822324) заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 41 732 грн. 74 коп.
Закрити провадження по справі в частині стягнення в частині стягнення заборгованості за період з 01.06.2008 року по 30.06.2014 року.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 23 березня 2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.