Провадження № 2/742/206/26 
Єдиний унікальний № 742/3805/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2026 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючої - судді Короткої А.О.,
при секретарі судового засідання – Бурмаці Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АЙКОНС», представник позивача – Пархомчук Сергій Валерійович, до ОСОБА_1 , представник відповідача – адвокат Бульба Роман Васильович, про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

В С Т А Н О В И В :

Представник ТОВ «ФК Айконс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3420704052/525206 від 24.06.2020 у розмірі 8000,00 грн, а також просив стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10500,00 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що спірна заборгованість виникла через невиконання відповідачем умов вказаного кредитного договору.
07.11.2025 від представника відповідача адвоката Бульби Р.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому він заперечував проти заявлених позовних вимог та просив відмовити у задоволенні таких у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що позивачем не надано до суду жодного первинного документу, який би підтвердив факт перерахування відповідачу грошових коштів в розмірі, передбаченому кредитним договором. Відповідь ТОВ «Платежі Онлайн» на адвокатський запит від 09.07.2025 не є документом, що підтверджує факт отримання кредитних коштів відповідачем. ТОВ «ФК АЙКОНС» не надано до суду належних доказів на підтвердження виконання договору факторингу та не надано доказів сплати визначеної ціни продажу за договором факторингу. Позивачем не доведено за допомогою належних та допустимих доказів перехід права вимоги за кредитним договором № 3420704052/525206 від 24.06.2020 від ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» до ТОВ «ФК АЙКОНС». Представник відповідача зазначає, що ТОВ «ФК АЙКОНС» - не є фінансовою установою, немає ліцензії на здійснення фінансових послуг і не внесено товариство у реєстр фінансових установ України, що суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 13 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Позивачем не надано суду документів, які б свідчили про протилежне (а.п.66-72).
11.11.2025 від представника позивача ТОВ «ФК Айконс» Пархомчук С.В. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивач, стягнути з ОСОБА_1 понесені судові витрати та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що ознайомившись з відзивом на позовну заяву, вважає доводи відповідача безпідставними, а у справі наявні докази, які підтверджують факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів. ТОВ «ФК АЙКОНС» як новий кредитор набув право вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості, та позивачем належними і допустимими доказами підтверджено розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі (а.п.80-88).
18.11.2025 представник відповідача адвокат Бульба Р.В. подав до суду заперечення (на відповідь на відзив) в якому зазначив, що ТОВ «ФК АЙКОНС» є неналежним позивачем, бо не довело своє право вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором № 3420704052/525206 від 24.06.2020. Навіть відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, само по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах. Тягар доказування позивача існує завжди, а відповідач, в свою чергу обирає, варіант захисту від активного заперечення до повного мовчання. Позивач повинен переконати суд у обґрунтованості своїх претензій. Саме позивач зобов`язаний довести факти, на які він посилається у позовній заяві, що ним у цій справі не зроблено. Тому просить відмовити у задоволенні позову. Також зазначає у заперечені, що до відповіді до відзиву позивачем долучено – платіжне доручення № 0 від 25.08.2021, яке викликає сумнів в нього достовірності, так як відсутня відсутня дата проведення платежу банком та не надано підтвердження сплати за таким платіжним дорученням (а.п.92-96).
Суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
24.06.2020 між ТОВ ««КРЕДИТНА УСТАНОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3420704052/525206 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису).
Відповідно до кредитного договору, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 2000,00 гривень; дата надання кредиту: 24.06.2020 року; строк кредиту: 20 днів; стандартна процентна ставка; 2,50 % в день.
У підпункті 1.4. пункту 1 індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 3420704052/525206 зазначено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (а.п.18-21).
У додатку 1 до договору про надання фінансового кредиту № 3420704052/525206 наведений графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту.
За змістом відповіді ТОВ «Платежі Онлайн» вих. № 2025-ПО/209 від 09.07.2025 на адвокатський запит від 01.07.2025 товариство повідомляє, що є технологічним оператором платіжних послуг, що здійснює операційні, інформаційні та інші технологічні функції щодо переказу коштів. Ідентифікація переказів була здійсненна за маскою платіжної картки (перші 6 та останні 4 цифри картки), сумою переказу, датою проведення переказу та ідентифікатором торговця EUROGROSHI.COM.UA. Окремо звернено увагу, що за переліченими вище даними по 9 платіжним карткам товариство не змогло однозначно ідентифікувати перекази в системі, так як у вказану дату здійснення переказу ідентифіковано два перекази з ідентичними параметрами (а.п.28).
ТОВ «ФК АЙКОНС» складена виписка з особового рахунку за кредитним договором № 3420704052/525206 ПІБ: ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості.
Згідно з випискою з особового рахунку заборгованість перед ТОВ «ФК АЙКОНС» за кредитним договором № 3420704052/525206 від 24.06.2020 станом на 28.03.2025 (включно) складає 8000,00 грн. Прострочена заборгованість за сумою кредиту становить в розмірі 2000,00 грн. Прострочена заборгованість за процентами становить в розмірі 6000,00 грн. (а.п.10).
20.08.2021 між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» (клієнт) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ СІТІ ФІНАНС ГРУП» (фактор) було укладено Договір факторингу № 1-20/08/21. П. 1.1. передбачено на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до гл. 73 ЦК України, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості) (а.п.22-25).
Відповідно до п. 6.2.3 договору факторингу, права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору та виконання фактором вимог п. 7.2. договору.
Згідно з п. 7.2. договору факторингу, фактор здійснює оплату клієнту шляхом: перерахування суми, що вказана в п. 7.1. цього договору, на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок, протягом 10 (десяти) робочих днів з дати підписання сторонами цього договору. 
П. 7.1. передбачено в якості ціни за придбання (відступлення) прав вимоги, фактор сплачує клієнту плату (ціна продажу) в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 258014,52 (двісті п`ятдесят вісім тисяч чотирнадцять) гривень 52 копійок без ПДВ.
Відповідно до розділу 8. Порядок обміну документацією. Сторони встановили, що загальний строк передачі документації (електронних договорів) в електронному вигляді та довідок про укладення кредитного договору фактору не повинен перевищувати 10 (десяти) календарних днів, наступних за днем сплати фактором клієнту ціни продажу заборгованості. Факт здійснення між сторонами приймання-передачі документації підтверджується відповідним актом приймання-передачі (Додаток № 4 до цього договору), підписаним особами, що мають повноваження на здійснення цих дій від кожної зі сторін. Передача клієнтом паперового реєстру боржників фактору здійснюється протягом одного робочого дня з дати отримання від фактора оплати ціни продажу в порядку, визначеному в п. 7.2., 7.3. договору. За фактом передачі реєстру боржників сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників (Додаток № 2).
Згідно з копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-20/08/21 від 20.08.2021 значиться ОСОБА_1 , його загальна сума заборгованості складає: 8000,00 грн (а.п.12).
25.08.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» («кредитор») та ТОВ «ФК АЙКОНС» («новий кредитор») укладений договір № 1-25/08/2021 відступлення права вимоги від 25.08.2021, за умовами кредитор відступає за плату позивачу належні йому права вимоги за кредитним договором, а позивач заміняє кредитора як сторону – кредитора у кредитному договорі. ТОВ «ФК АЙКОНС» набув права вимоги до боржників (а.п. 14-15).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 1-25/08/2021 від 25.08.2021 значиться ОСОБА_1 , його загальна сума заборгованості складає: 8000,00 грн (а.п.11).
Між сторонами існує спір, що виник з договірних правовідносин, які регулюються нормами цивільного права про зобов`язання та договір, а також спеціальним Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про захист прав споживачів» та Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії».
Пункт 1 ч. 2 ст.11 ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини.
Відповідно до положень ст. 12 та ч. 1 ст. 13 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, добросовісно та розумно, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
За змістом частин 2, 3 ст. 13 ЦК України слідує, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб. Не допускається зловживання правом у будь-якій формі.
За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6. п. 12 ч. 1 ст.3 Закону «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших, електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір (офертою) є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться.
За змістом ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (акцептом), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною 1 статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має гуртуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 1078 ЦК України передбачено,що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги,яке виникне в майбутньому(майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.
Відповідно дост.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
За правилами ч.1 ст. 18 ЗУ «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Кредитодавець, який відступив право вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучив колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості повідомити споживача у спосіб, визначений частиною першою статті 25 цього Закону про такий факт та про передачу персональних даних споживача, а також надати інформацію про нового кредитора або колекторську компанію відповідно. Зазначений обов`язок зберігається за новим кредитором у разі подальшого відступлення права вимоги за відповідним договором.
До нового кредитора переходять передбачені цим Законом зобов`язання кредитодавця, зокрема щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки) (ч.3 ст. 18 Закону).
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п.5 ч.3 ст. 18 Закону)
Відповідно до ч.8 ст.18 цього Закону нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачиться на користь споживача.
Наведені вище положення цивільного законодавства у своєму взаємозв`язку дають підстави для висновку, що істотними (необхідними) умовами кредитного договору (договору позики) є предмет грошові кошти (кредит), проценти за користування кредитом та строк, на який надається кредит/позика. Умови щодо суми кредиту/позики та розміру процентів, порядку їх сплати становлять основне грошове зобов`язання у договорі, яке має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Кредитний договір (договір позики) може містити й інші умови, які випливають з його змісту та не суперечать закону, зокрема умови щодо відповідальності сторін, зміни процентної ставки під час строку кредитування, надання кредитодавцем додаткових та супутніх послуг, припинення кредитування, розірвання договору тощо.
Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
П. 65 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» встановлено, що фінансова установа - юридична особа, метою створення якої є здійснення діяльності з надання фінансових послуг, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг на підставі відповідної ліцензії, виданої Регулятором. 
У разі, якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», видами фінансових послуг є:
2) надання коштів у кредит;
5) факторинг.
Ч. 5 ст. 13 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» встановлено, що договір, яким передбачається надання фінансової послуги особою, яка на день укладення договору не має права надавати таку фінансову послугу відповідно до цього Закону та спеціальних законів, є нікчемним.
Судом встановлено, що відступлення права вимоги за кредитним договором № 3420704052/525206 від 24.06.2020 на користь ТОВ «ФК АЙКОНС» (яка не є фінансовою установою, немає ліцензії на здійснення фінансових послуг та не внесена у реєстр фінансових установ України) відбулося з порушенням положень ч. 3 ст. 512, ст. 1054 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 13 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». В зв`язку з цим договір відступлення права вимоги № 1-25/08/2021 від 25.08.2021 є нікчемним. У відповіді на відзив позивачем вказані обставини не спростовані.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання кредитних коштів позичальнику (платіжні доручення, банківські виписки, касові документи тощо).
Суд встановив, що відповідь ТОВ «Платежі Онлайн» вих. № 2025-ПО/209 від 09.07.2025 на адвокатський запит від 01.07.2025 не є документом, що підтверджує факт отримання кредитних коштів відповідачем.
При цьому судом не встановлено факту перерахування коштів від ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» за допомогою надавача послуг ТОВ «Платежі Онлайн» та отримання їх відповідачем ОСОБА_1 .
Відповідно, факт перерахування коштів відповідачу, позивачем не підтверджений, а позиція відповідача про відсутність доказів перерахування коштів, та відсутність первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є обґрунтованою та доведеною.
Належними доказами, які підтверджують перерахування коштів та їх отримання, наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
У постанові Верховного Суду від 30.06.2023 року в справі № 274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зроблено правовий висновок, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Виходячи з принципу змагальності судового процесу, доведення умов кредитування і наявності заборгованості - є обов`язком позивача.
За відсутності належного підтвердження укладення кредитного договору, його слід вважати таким, що не породжує прав та обов`язків.
Суд звертає увагу, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).
Згідно з п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 ЦК України).
Позивач ТОВ «ФК АЙКОНС», обґрунтовуючи наявність у нього порушеного права, як підставу для звернення з позовом до суду, в позовній заяві вказує, що він на підставі, укладеного з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ СІТІ ФІНАНС ГРУП» договору про відступлення права вимоги № 1-25/08/2021 від 25.08.2021, та на підставі, укладеного між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ СІТІ ФІНАНС ГРУП» договору факторингу № 1-20/08/21 від 20.08.2021 є правонаступником первісного кредитора у правах вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 3420704052/525206 від 24.06.2020.
На підтвердження виконання фактором ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ СІТІ ФІНАНС ГРУП» умов Договору факторингу № 1-20/08/21 від 20.08.2021 в частині сплати клієнту плату (ціну продажу) в розмірі 258014,52 грн., позивачем до відповіді на відзив долучена копія платіжного доручення № 0 від 25.08.2021.
Суд звертає увагу, що платіжне доручення, яке було долучене позивачем на підтвердження переказу коштів ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ СІТІ ФІНАНС ГРУП» на користь ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» не є розрахунковим документом та не підтверджує переказу коштів, операцій по банківському рахунку, оскільки не містить відміток банківської установи щодо дати проведення платежу банком та не надано підтвердження сплати за вказаним платіжним дорученням (виписку з рахунку або квитанцію з відміткою банку).
Таким чином, суд встановив відсутність необхідних відомостей та доказів, на підтвердження фактичного та дійсного (реального) переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 від первісного кредитора (ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА») до позивача ТОВ «ФК АЙКОНС» у відповідності до умов договорів факторингу і відступлення права вимоги, та вимог закону.
Суд зауважує, що належними та допустимими доказами відступлення права вимоги є докази, які підтверджують належність виконання правонаступником своїх фінансових зобов`язань за договором відступлення прав вимоги, у зв`язку з чим перехід прав та обов`язків до правонаступника можуть підтверджувати відповідні первинні документи щодо повної оплати відступлення права вимоги (відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 910/16109/14).
Суд звертає увагу на те, що на підтвердження наявності права вимоги - у вигляді оригіналів усього ланцюжка договорів та усіх додатків, що складають їх невід`ємну частину щодо переходу права вимоги позивачем, який стверджує, що є кінцевим/актуальним/поточним кредитором не надавалися. 
Той факт, що позивач не є безпосередньою стороною якихось із зазначених договорів не скасовує в силу ст. 517 Цивільного кодексу України необхідності мати такі документи в оригіналі на підтвердження свого належного статусу.
Одним із способів відступлення права грошової вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Договір факторингу є реальним і відступлення права грошової вимоги за ним може відбуватися виключно за плату, чого позивачем не доведено.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 03.11.2021 (справа № 301/2368/14-и) зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором.
На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постанові від 29.09.2021 в справі № 2-879/11 (провадження 61-10005св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимога до боржника після здійснення оплати за вказаним договором.
В постанові від 18.10.2023 у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012).
Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно приписів ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини та докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи відсутність достовірних і допустимих відомостей, щодо належного набуття позивачем прав первісного кредитора та відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання кредитних коштів відповідачу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст. 11, 16, 76, 77, 79, 80, 81, 517, 1048, 1049, 1077, 1078 ЦК України, ст. ст. 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЙКОНС» (код ЄДРПОУ – 44334170, юридична адреса: вул.Саперне Поле, буд.12, нежитлове приміщення – 1008, м.Київ, 01042) до  ОСОБА_1  (РНОКПП – НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду. 

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Анна КОРОТКА