КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження 
№33/824/1291/2026

П О С Т А Н О В А 

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року місто Київ
справа №752/22551/25

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., 
при секретарі судового засідання Балковій А.С.,

за участю: 
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
захисника-адвоката Шульги Катерини Вячеславівни, 
захисника-адвоката Кармазіної Ольги Олександрівни

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката Шульги Катерини Вячеславівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник-адвокат Шульга К.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилалася на те, що в оскаржуваній постанові судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку у лікаря нарколога в закладі охорони здоров`я відмовився, однак, дане твердження спростовується направленням ОСОБА_1 до медичної установи. Більш того, самі ж працівники поліції безпосередньо доставили його до медичного закладу №10 КМКЛ, де і було пройдено медичне обстеження, результати якого були долучені до матеріалів справи, однак не враховані судом першої інстанції.
Вказувала, що результати медичного огляду зазначаються у протоколі та є визначальними під час вирішення питання про притягнення водія до відповідальності, однак, всупереч вимогам Інструкції від 09 листопада 2015 року №1452/735 результати медичного огляду не були зазначені в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності.
Посилалася на те, що ОСОБА_1 категорично не погодився з складеним протоколом про адміністративне правопорушення, вважає що його зміст та висновки не відповідають дійсним обставинам справи та останнім не було порушено жодних правил дорожнього руху. 
Вказувала, що в діях ОСОБА_1 був відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУПАП. 
Зазначала, що протокол про адміністративне правопорушення було складено безпідставно та необґрунтовано, з порушенням п.5 розділу ІІ Інструкції від 18 грудня 2018 року №1026, відповідно до якого включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/ або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
??Посилалася на те, що за умови наявності медичного висновку щодо неперебування ОСОБА_1 в жодному із заборонених видів сп`яніння, притягнення його до адміністративної відповідальності є протиправним та таким, що суперечить чинному законодавству. 
Вказувала, що жодних доказів про те що ОСОБА_3 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння судом першої інстанції не зазначено. 
Зазначала, що ОСОБА_4 не відмовлявся від проходження медичного огляду, а зафіксована на відео відмова не є остаточним рішенням, що підтверджується долученими доказами до матеріалів справи.Початок формиКінець формиПочаток формиКінець формиПочаток формиКінець формиПочаток формиКінець форми
Також захисник-адвокат Шульга К.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 просила поновити строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року.
Посилалася на те, що апеляційну скаргу на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року було подано 04 грудня 2025 в межах строку апеляційного оскарження, однак постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2026 року апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала у зв`язку із відсутністю договору про надання правничих послуг.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисники адвокати Шульга К.В. та Кармазіна О.О. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. 
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисників адвокатів Шульги К.В. та Кармазіної О.О., проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена 25 листопада 2025 року.
Апеляційна скарга захисника-адвоката Шульги К.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 була подана у десятиденний термін з моменту ухвалення оскаржуваної постанови, а саме 04 грудня 2025 року.
Постановою судді Київського апеляційного суду від 30 січня 2026 року апеляційну скаргу захисника-адвоката Шульги К.В., подану в інтересах ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала, оскільки адвокатом Шульгою К.В. не надано належних документів на підтвердження повноважень на надання правової допомоги ОСОБА_1 в Київському апеляційному суді.
Відповідно до звіту про доставку вихідної кореспонденції, копію постанови суду від 30 січня 2026 року було доставлено до електронного кабінету адвоката Шульги К.В. 06 лютого 2026 року (а.с.26).
Апеляційна скарга захисника-адвоката Шульги К.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 повторно була подана 06 лютого 2026 року.
Враховуючи вказані обставини, положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за доцільне його поновити.
Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Згідно з п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Отже, проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров`я для визначення стану алкогольного сп`яніння, а суб`єктивна сторона передбачає умисну форму вини.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст.266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року №1103.
За правилами ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Відповідно до п.п.2, 3, 6, 7 вказаної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а за змістом п.8 Порядку №1103 від 17 грудня 2008 року у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №442890, 03 вересня 2025 року о 23:33 год. у м. Київ по вулиці Антоновича, 165, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ivecoд.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння обличчя, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, а саме: 
відомостями, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 04 вересня 2025 року серії ЕПР1 №4428890;
направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03 вересня 2025 року;
постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5640735 від 03 вересня 2025 року, відповідно до якої  ОСОБА_1 , керував транспортним засобом 35С13 д.н.з. НОМЕР_1 , 03 вересня 2025 року о 23:33 год. у місті Київ по вулиці Антоновича, 165, з не освітленим заднім номерним знаком в темну пору доби та мав тріщини лобового скла в зоні роботи склоочисників, чим порушив п.6.8.5 ДСТУ 3649 від 2010 року та п.2.9.в ПДР України;
відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції №474921, 473835.
Як вбачається з відеозапису, працівниками поліції неодноразово пропонувалося ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на приладі Drager або у лікаря нарколога, на що останній відмовився (23:43:56, 23:44:53, 23:45:10, 23:45:45, 23:59:11, 00:05:07-00:05:28). Працівниками поліції булоповідомлено  ОСОБА_1 , що за відмову на нього буде складено адміністративний протокол за ст.130 КУпАП (00:05:48). Працівником поліції було ознайомлено  ОСОБА_1 із складеним адміністративним протоколом, який останній особисто підписав без зауважень (00:23:54).
Відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Сукупність наведених доказів підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку та порушення ним п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Доводи апеляційної інстанції про те, що працівники поліції безпосередньо доставили  ОСОБА_1  до медичного закладу КМКЛ №10, де було пройдено медичне обстеження, результати якого були долучені до матеріалів справи, однак не враховані судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як вбачається з висновку щодо результатів медичного огляду від 08 вересня 2025 року  ОСОБА_1 самостійно звернувся до КМКЛ №10 для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги вказаний висновок, оскільки він не відповідає вимогам ч.4 ст.266 КУпАП та вимогам п.16 Розділу 3 Інструкції від 09 листопада 2015 року №1452/735, відповідно до яких огляд особи на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського, зміст якого повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не відмовлявся від проходження медичного огляду, а зафіксована на відео відмова не є остаточним рішенням, що підтверджується долученими доказами до матеріалів справи, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на приладі Drager, на що останній відмовився (00:05:07-00:05:08), після чого працівниками поліції було запропоновано  ОСОБА_1 проїхати до лікаря нарколога, на що останній також відмовився (00:05:17-00:05:28), в наслідок чого на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Посилання захисника-адвоката Шульги К.В. на те, що ОСОБА_1 категорично не погодився з складеним протоколом про адміністративне правопорушення, вважає що його зміст та висновки не відповідають дійсним обставинам справи, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи,  ОСОБА_1 було ознайомлено із складеним адміністративним протоколом, який останній особисто підписав не зазначивши при цьому жодних зауважень (00:23:54). 
Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено безпідставно та необґрунтовано, з порушенням п.5 розділу ІІ Інструкції від 18 грудня 2018 року №1026, відповідно до якого включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/ або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу, суд апеляційної інстанції відхиляє та вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №442890 від 04 вересня 2025 року складено уповноваженою особою з дотриманням вимог ст.256 КУпАП та містить усі необхідні реквізити, передбачені законом, відображає суть виявленого правопорушення, дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також відомості про роз`яснення їй процесуальних прав. Будь-які істотні порушення процедури його складання відсутні.
З відеозапису вбачається, що на ньому відображені події, що описані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №442890від 04 вересня 2025 року, зафіксований той самий транспортний засіб і та ж особа, які вказані у зазначеному вище протоколі про адміністративне правопорушення.
Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 №442890від 04 вересня 2025 року та відеозапис, який містить фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, є належними доказами у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст.251 КУпАП.
Докази, які містяться в матеріалах справи відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності є достатніми та переконливими для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5  у порушенні ним вимог п.2.5 ПДРУкраїни, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вони спростовуються доказами, які містяться в матеріалах даної справи.
З огляду на наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 п.2.5, ПДР України та прийняв законне рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного розгляду.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, вмотивованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику-адвокату Шульзі Катерині Вячеславівні, яка діє в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Шульги Катерини Вячеславівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року - залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Борисова О.В.