ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1338/26 Справа № 185/14239/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самоткан Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 квітня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Глєбова Г.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1  на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2026 року щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до встановлених обставин у постанові суду, 14 листопада 2025 року приблизно о 23 год. 25 хв. по вул. Центральна, 122 в с. Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Opel Zafira» н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова, порушення координації рухів). Від проходження огляду для визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку з використанням спеціального технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. (Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 513446 від 15 листопада 2025 року). 
Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2026 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, захисник Глєбов Г.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, постановити нову постанову, якою визнати невинуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП. Просить викликати та допитати в якості свідка ОСОБА_2 .
В обґрунтування посилається на такі обставини:
- відсутні докази керування транспортним засобом ОСОБА_1 ;
- відсутні докази законної зупинки транспортного засобу;
- працівник поліції почав відеозйомку не з початку виявлення правопорушення, а тільки через 23 хвилини після вказаних подій у протоколі;
- поліцейський не роз`яснив наслідки відмови від проходження огляду, а також права та обов`язки ОСОБА_1 ;
- допит працівника поліції ставить під сумнів неупередженість його показань; 
- не запропоновано пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я;
- час направлення на огляд (23:30) не відповідає фактичним подіям на відео.
Будучи увідомленими про місце та час розгляду справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1 , а також захисник Глєбов Г.В. до суду апеляційної інстанції не з`явилися. Адвокатом Глєбовим Г.В. надано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його хворобою, однак дане клопотання є необґрунтованим, оскільки не підтверджене жодними належними та допустимими доказами. Матеріали справи також не містять відомостей, які б свідчили про наявність об`єктивних перешкод для участі захисника у судовому засіданні. За таких обставин підстав для відкладення розгляду справи не вбачається, а тому апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Як встановлено апеляційним переглядом, вказані вимоги закону при розгляді судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення були дотримані та виконані в повному обсязі.
Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності, зокрема: протоколом серії ЕПР1 №513446 від 15.11.2025, рапортом, направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.11.2025 року з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, а також, у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння, відеозаписом.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Зазначені вище докази, є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.
У суді апеляційної інстанції захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвокатом Глєбовим Г.В., в апеляційній скарзі заявлено клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_2 .
Розглянувши зазначене клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення. Відповідно до вимог статті 294 КУпАП, під час апеляційного розгляду перевіряються законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах наявних у справі матеріалів та доводів апеляційної скарги. При цьому матеріали справи не містять відомостей про те, що аналогічне клопотання заявлялося стороною захисту під час розгляду справи судом першої інстанції та що у його задоволенні було відмовлено. За таких обставин підстави для виклику та допиту свідка ОСОБА_2 у суду апеляційної інстанції відсутні.
Твердження про відсутність законних підстав зупинки транспортного засобу саме по собі не спростовує факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідальність за цією нормою настає за керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмову від проходження огляду, а не за правомірність чи неправомірність первинної зупинки. Підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння.
Твердження про відсутність доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 спростовується матеріалами справи, зокрема наданим відеозаписом з якого вбачається, що під час безпосереднього спілкування з працівниками поліції особа фактично визнає факт керування автомобілем. Так, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив, що їздив до батьків у пізній час, чим фактично визнав обставини керування автомобілем.
Крім того, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується дослідженим у суді апеляційної інстанції відеозаписом, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. При цьому на відеозаписі зафіксовано, що він, зокрема, намагався домовитися з працівниками поліції, висловлював взаємовиключні пояснення щодо обставин події, у тому числі щодо особи, яка нібито керувала транспортним засобом, а також визнавав факт керування автомобілем у стані сп`яніння.
Така поведінка свідчить про непослідовність його пояснень та спрямованість на уникнення відповідальності, що обґрунтовано враховано судом першої інстанції при оцінці доказів.
За таких обставин зазначені доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються сукупністю досліджених доказів.
Щодо доводів про те, що судом першої інстанції було допитано працівника поліції, слід зазначити, що сам по собі факт такого допиту не спростовує правильності висновків суду. З огляду на пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , зафіксовані на відеозаписі події, зокрема щодо його поїздки до батьків, а також враховуючи відсутність на відеозаписі свідка, на якого він посилається як на особу, що нібито керувала транспортним засобом, вказані обставини у сукупності підтверджують факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . Таким чином, дослідження судом показань працівника поліції не свідчить про несправедливість судового розгляду та не впливає на законність і обґрунтованість ухваленого рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівником поліції відеозйомку розпочато не з моменту виявлення правопорушення, а лише через 23 хвилини після подій, зазначених у протоколі, не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин. Сам по собі факт початку відеофіксації не з першої хвилини не свідчить про відсутність події правопорушення чи недопустимість такого доказу. Водночас наявний у матеріалах справи відеозапис містить зафіксовані обставини, які мають істотне значення для вирішення справи, зокрема факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння як із використанням спеціального технічного засобу Драгера, так і в закладі охорони здоров`я (23:49:53), а також пояснення самого ОСОБА_1 щодо обставин керування транспортним засобом.
Твердження про нероз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків, а також наслідків відмови від проходження огляду, не є підставою для скасування постанови, оскільки під час розгляду справи він та його захисник мали можливість реалізувати свої процесуальні права у повному обсязі, надати пояснення, заявити клопотання та подати докази.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я, спростовуються відеозаписом, з якого вбачається, що така пропозиція була висловлена (23:49:53), однак ОСОБА_1 від її проходження відмовився.
Посилання на невідповідність часу, зазначеного у направленні на огляд, фактичним подіям на відеозаписі, не спростовують факту вчинення правопорушення та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки такі розбіжності не є істотними та не свідчать про недопустимість доказів.
Інші доводи апеляційної скарги, у тому числі щодо необхідності допиту свідка, зводяться до переоцінки доказів та не містять обставин, які б спростовували встановлені судом першої інстанції факти.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР, за таку відмову настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки, як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність.
Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.
Судом обґрунтовано накладено стягнення на загальних підставах за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається. 
Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки не виникає сумніву щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як правопорушення повністю знайшло своє підтвердження наявними в матеріалах справи доказами.
При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
Таким чином, вважаю за доцільне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції – без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника Глєбова Г.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1  на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2026 року – залишити без задоволення.
Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП — залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду О.Є. Джерелейко