ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/5618/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 20.05.2025 р. № 143450001507 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до заяви від 13.05.2025 р. громадянину ОСОБА_1 та скасувати його;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву громадянина ОСОБА_1 від 13.05.2025 р. про призначення пенсії за віком та зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.09.1981 р. по 23.06.1986 р., з 03.07.1982 р. по 22.08.1982 р., з 08.05.1986 р. по 30.06.1986 р.; з 03.01.1991 р. по 20.08.1991 р.; з 26.08.1991 р. по 15.03.1996 р., згідно із трудового книжкою № серії НОМЕР_1 від 10.06.1978 р.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням від 20.05.2025 № о/р НОМЕР_2 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. До страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1981 р. по 23.06.1986 р., та періоди роботи з 03.07.1982 р. по 22.08.1982 р., з 08.05.1986 р. по 30.06.1986 р.; з 03.01.1991 р. по 20.08.1991 р.; з 26.08.1991 р. по 15.03.1996 р. 
Зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на керівника підприємства, а тому невиконання таких вимог не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист. Вважає, що вказані дії відповідача порушує її право на отримання пенсії, а тому таке підлягає захисту в судовому порядку.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивачу рішенням від 20.05.2025 № о/р 143450001507 відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу позивача не враховано період навчання з 01.09.1981 р. по 23.06.1986 р. оскільки перетинається з періодами роботи згідно трудової книжки та періоди роботи з 03.07.1982 р. по 22.08.1982 р., з 08.05.1986 р. по 30.06.1986 р.; з 03.01.1991 р. по 20.08.1991 р.; з 26.08.1991 р. по 15.03.1996 р. оскільки наявні виправлення, відсутні дати наказу про звільнення, відсутні підписи і посада відповідальної особи, дописано дату звільнення.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що позивач 13.05.2025 р. звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії по віку.
На день звернення із заявою про призначення пенсії позивачу виповнилось 65 років.
Рішенням відповідача від 20.05.2025 № о/р НОМЕР_2 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.
Необхідний страховий стаж становить 15 років.
Страховий стаж особи становить 12 років 8 місяців 14 днів.
За наданими документами до загального страхового стажу не зараховано :
- періоди навчання з 01.09.1981 по 23.06.1986 згідно диплому НОМЕР_3 , оскільки даний період перетинається з періодами роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 . Для зарахування вищезазначеного періоду навчання необхідно надати уточнюючу довідку, видану навчальним закладом на підставі первинних документів із зазначенням терміну та форми навчання;
- період роботи з 03.07.1982 по 22.08.1982 оскільки в записах трудової книжки наявне виправлення в даті наказу при прийнятті на роботу;
- період роботи з 08.05.1986 по 30.06.1986, оскільки в записах трудової книжки дописано дату звільнення та не обумовлено належним чином;
- період роботи з 03.01.1991 по 20.08.1991, оскільки в записах трудової книжки при звільненні з роботи відсутні підпис і посада відповідальної особи;
- період роботи з 26.08.1991 по 15.03.1996, оскільки в записах трудової книжки відсутня дата наказу при звільненні з роботи;
- період роботи з 01.04.1996, оскільки в трудовій книжці серії НОМЕР_1 відсутній запис про звільнення з роботи.
Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) "Про пенсійне забезпечення" та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).
Частиною 3 статті 26 Закону №1058 передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;
Щодо не врахування періодів роботи з 03.07.1982 р. по 22.08.1982 р., з 08.05.1986 р. по 30.06.1986 р.; з 03.01.1991 р. по 20.08.1991 р.; з 26.08.1991 р. по 15.03.1996 р.
Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в ст. 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Порядок підтвердження стажу регламентовано у ст. 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
В обґрунтування правомірності оскарженого рішення про відмову у призначенні пенсії відповідач зазначає, що період роботи з 03.07.1982 по 22.08.1982 не підлягає зарахуванню, оскільки в записах трудової книжки наявне виправлення в даті наказу при прийнятті на роботу. Період роботи з 08.05.1986 по 30.06.1986 не підлягає зарахуванню,, оскільки в записах трудової книжки дописано дату звільнення та не обумовлено належним чином. Період роботи з 03.01.1991 по 20.08.1991 не підлягає зарахуванню, оскільки в записах трудової книжки при звільненні з роботи відсутні підпис і посада відповідальної особи. Період роботи з 26.08.1991 по 15.03.1996 не підлягає зарахуванню, оскільки в записах трудової книжки відсутня дата наказу при звільненні з роботи.
У період внесення записів про роботу позивача у спірні періоди порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).
Відповідно до п.1.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Згідно з пунктом 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Відтак, суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудових книжок чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку, що в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.
Так, із копії трудової книжки позивача вбачається, що позивач у період :
З 03.07.1982 р. по 22.08.1982 р. працював провідником 2 розряду шахтної поверхні управління будування "Бамтоннельстрой тунельний загін №19" у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.
З 08.05.1986 р. по 30.06.1986 р. прийнятий в цех №15 слюсарем складальником р/ем 2 розряду тимчасово на 2 місяці в ЦКБ ТО.
З 03.01.1991 р. по 20.08.1991 р. прийнятий на роботу машиністом кочегаром у Локомотивне депо м. Миколаєва, що підтверджується печатками.
З 26.08.1991 р. по 15.03.1996 р. прийнятий на посаду головного механіка ТОВ “Поляна”, яке в подальшому перейменовано в ПП “Поляна”, що підтверджується печатками підприємства.
Згідно з твердженнями відповідача вказані періоди не підлягають зарахуванню до страхового стажу, оскільки в записах трудової книжки наявні виправлення в даті наказу при прийнятті на роботу, дописано дату звільнення та не обумовлено належним чином, при звільненні з роботи, відсутні підпис і посада відповідальної особи, відсутня дата наказу при звільненні з роботи.
Суд критично оцінює такі підстави для відмови у зарахуванні спірного періоду, оскільки, Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачає настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.
Суд вказує, що вказані записи виконані без перекреслень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця.
Таким чином, оскільки вказані періоди роботи позивача підтверджені записами у трудовій книжці, то вони підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача у повному обсязі.
Щодо неврахування до страхового стажу періоду навчання позивача з 01.09.1981 по 23.06.1986 згідно диплому НОМЕР_3 , оскільки даний період перетинається з періодами роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 , суд зазначає наступне.
На підтвердження періоду свого навчання позивачем надано диплом Ленінградського ордену Леніна інституту інженерів залізничного транспорту імені академіка В.Н. Образцова. Роки навчання з 1981 по 23.06.1986. Спеціальність будівельні та дорожні машини та обладнання. Кваліфікація інженер механік.
Суд зауважує, що вказаний вище диплом не мiстить помарок, виправлень та пiдчисток, на ньому є пiдписи голови комісії та секретаря, завірено печаткою навчального закладу, проставлена вiдмiтка про видачу та реєстраційний номер диплома.
Отже, з вказаного диплома можна визначити вci данi для встановлення навчання позивача для зарахування до трудового стажу.
Суд повторно наголошує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці чи інших офіційних документах, про що зроблений відповідний висновок Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 по справі № 687/975/17.
Отже, твердження відповідача в цій частині позову є також безпідставними.
Тому суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1981 по 23.06.1986.
З огляду на встановлені судом обставини, на переконання суду, відповідач приймаючи оскаржене рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Отже, суд зобов`язує відповідача зарахувати до страхового стажу роботи позивача період навчання з 01.09.1981 по 23.06.1986 та періоди роботи 03.07.1982 р. по 22.08.1982 р., з 08.05.1986 р. по 30.06.1986 р.; з 03.01.1991 р. по 20.08.1991 р.; з 26.08.1991 р. по 15.03.1996 р. та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком із прийняттям відповідного рішення з урахуванням висновків суду.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.
Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат відсутній. 
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 20.05.2025 р. № 143450001507 року про відмову в призначенні пенсії.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1981 по 23.06.1986 та періоди роботи з 03.07.1982 р. по 22.08.1982 р., з 08.05.1986 р. по 30.06.1986 р. з 03.01.1991 р. по 20.08.1991 р.; з 26.08.1991 р. по 15.03.1996 р. у повному обсязі.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2025 року про призначення пенсії за віком із прийняттям відповідного рішення з урахуванням висновків суду.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 );
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3,м. Чернівці, 58002, Код ЄДРПОУ 40329345).

Суддя І.В. Маренич