РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
Провадження № 2/510/572/26
Справа № 510/1511/25
25 березня 2026 року м. Рені Одеської області
Ренійський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.,
за участю секретаря Фурсової А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
встановив:
Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» заповнив заявку на укладення договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про надання фінансового кредиту № 3153420115/531781 від 16 липня 2020 року, ознайомився з його умовами, графіком розрахунків та його орієнтовною сукупною вартістю. 
Так, між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та відповідачем був укладений договір про надання фінансового кредиту. 
16 липня 2020 року на платіжну картку відповідача, зазначену у договорі переховано грошові кошти в сумі 2000 грн. на виконання умов договору про надання фінансового кредиту № 3153420115/531781 від 16 липня 2020 року.
Таким чином, ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» дотрималось своїх зобов`язань за договором.
Однак, з причини неналежного виконання умов договору, у відповідача сформувалась заборгованість у сумі 7700 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту – 2000 грн.; заборгованості за процентами – 5700 грн.
20 серпня 2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-20/08/21.
25 серпня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги № 1-25/08/2021, у відповідності до якого право вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 3153420115/531781 від 16 липня 2020 року на заборгованість ОСОБА_1 у сумі 7700 грн. перейшло до позивача.
Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та 10500 грн. витрат на професійну правову допомогу. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, про причини неявки не повідомив. Правом на подання відзиву не скористався.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного.
16 липня 2020 року відповідач ОСОБА_1 в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» дійшли згоди про укладення договору надання фінансового кредиту № 3153420115/531781.
До укладення договору, відповідач ознайомився з його умовами, графіком розрахунків та його орієнтовною сукупною вартістю. 
Згідно положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, що визначено ч. 1 ст. 638 ЦК України.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (утому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Таким чином, 16 липня 2020 року між ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» та відповідачем був укладений договір про надання фінансового кредиту. 
У відповідності до умов договору, ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 2000 грн. (п. 1.1. Договору), строком на 14 днів, тобто до 29 липня 2020 року (п. 1.2. Договору).
За умовами договору сторони, зокрема досягли згоди щодо: фіксованої добової процентної ставки 2,5 % за користування кредитом (п. 1.3. Договору). 
Згідно відповіді ТОВ «Платежі Онлайн» на адвокатський запит адвоката Пархомчук С.В. (вих.№ 2025-ПО/209 від 09.07.2025р.) встановлено зарахування коштів 16 липня 2020 року у сумі 2000 грн. на картковий рахунок НОМЕР_1 , який в свою чергу зазначений у договорі про надання фінансового кредиту № 3153420115/531781.
Так, ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» на виконання умов договору та відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, надало грошові кошти (кредит) відповідачу у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. 
Таким чином, ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» належним чином виконало свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 .
Однак, з причини неналежного виконання умов договору у відповідача сформувалась заборгованість, яка за розрахунком позивача становить 7700 грн., та складається з: заборгованості за тілом кредиту – 2000 грн.; заборгованості за простроченими процентами – 5700 грн. 
Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що регламентовано п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України.
20 серпня 2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-20/08/21.
25 серпня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги № 1-25/08/2021, у відповідності до якого право вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 3153420115/531781 від 16 липня 2020 року на заборгованість ОСОБА_1 у сумі 7700 грн. перейшло до позивача.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, що передбачено ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
Надання ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» кредитних коштів відповідачу підтверджується наданою представником позивача випискою про зарахування 16 липня 2020 року 2000 грн. на картковий рахунок НОМЕР_1 , який в свою чергу зазначений у договорі про надання фінансового кредиту № 3153420115/531781.
В свою чергу, заявлена за розрахунком представника позивача заборгованість у загальному розмірі 7700 грн., відповідачем не спростована, контр розрахунку не надано. 
Разом із тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними, незважаючи навіть на те, що сторони в кредитних договорах визначили, що проценти нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування, чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін – на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що строк кредитування визначений договором про надання фінансового кредиту № 3153420115/531781 від 16 липня 2020 року, становить 14 днів та сплив 29 липня 2020 року. 
Натомість застосування кредитором до відповідача штрафних санкції, в т.ч. неустойка (3%) за ст. 625 ЦК України, не визначена договором про надання фінансового кредиту № 3153420115/531781 від 16 липня 2020 року. 
Таким чином, з відповідача підлягають стягненню нараховані відсотки за період користування кредитними коштами протягом строку кредитування (за 14 днів), у розмірі 700 грн.
За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Щодо відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача під час пред`явлення позову до суду було сплачено судовий збір у належному розмірі 2422,40 грн.
З урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору підлягає (2422,40 * (2700 – сума задоволених позовних вимог / 5700 – заявлена сума позову = 0,47%)) = 1138,53 грн.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в розмірі 10500 грн.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським об`єднанням, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідно до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
На підтвердження здійснення витрат пов`язаних з розглядом справи представником позивача надано:
- договір надання правової допомоги № 16/06/2025 від 16 червня 2025 року, укладений між ТОВ «ФК «Айконс» та ОСОБА_2 , за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в повному обсязі та на умовах, передбачених даним договором;
- акт про отримання правової допомоги, згідно з якого сторонами погоджено, що правнича допомога відносно відповідача ОСОБА_1 становить суму 10500 грн. яка складається з: консультації – 2000 грн. (найменування наданої послуги № 1); складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики – 5000 грн. (послуга № 2); інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи – 3000 грн. (послуга № 4); канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції – 500 грн. (послуга № 5).
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.
Судом приймається, що позивачем на підставі поданих доказів було отримано правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги № 16/06/2025 від 16 червня 2025 року, яка пов`язана з розглядом даної справи.
Разом із тим, суд вважає, що надана адвокатом Пархомчук С.В. послуга на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції, канцелярські витрати у розмірі 500 грн. не є обґрунтованою, оскільки у матеріалах справи відсутні докази витрат виготовлення копій документів, а витрати на відправку поштової кореспонденції для відповідача ОСОБА_1 становлять 65 грн. (витрати на відправку позовної заяви з доданими до неї документами) та 65 грн. (витрати на відправку заяви про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи). Інші витрати на відправку документів стосуються інших осіб за списком, які не є учасниками справи.
Таким чином, витрати з відправки поштової кореспонденції для відповідача становлять 130 грн.
З урахуванням викладеного, відсутності заперечень відповідача стосовно розміру витрат, понесених позивачем на правову допомогу та відсутності клопотання про їх зменшення, суд вважає доведеними витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10130 грн. 
Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягає (10130 х 0,47 %) 4761 грн. 10 коп. витрат на правову допомогу.
Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 58, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, - 
вирішив:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» (місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, 12, інше, нежитлове приміщення 1008, код ЄДРПОУ 44334170) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 3153420115/531781 від 16 липня 2020 року у розмірі 2 700 (дві тисячі сімсот) гривень. 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» (місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, 12, інше, нежитлове приміщення 1008, код ЄДРПОУ 44334170) 1 138 (одна тисяча сто тридцять вісім) гривні 53 копійки витрат зі сплати судового збору та 4 761 (чотири тисячі сімсот шістдесят одна) гривню 10 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя         О.О. Гончарова-Парфьонова