Справа № 159/1045/26
Провадження № 2-а/159/44/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
45008, м. Ковель, вул. Незалежності, 15, тел.: (03352) 5-90-66, 
e-mail:inbox@kv.vl.court.gov.ua, веб-адреса: http://court.gov.ua/sud0306/
______________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року	м.Ковель	

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі
головуючого судді - Смалюха Р.Я.,
за участю:
секретаря судового засідання -    Клевецької О.М.,
позивача -       не з`явився,
представника позивача –     Хомича Р.В. (в режимі відеоконференції),
відповідач -       не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), від імені якого діє представник Хомич Роман Володимирович ( АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026  ОСОБА_1 (далі – позивач або ОСОБА_1 ), від імені якого діє представник Хомич Роман Володимирович (далі - представник позивача або Хомич Р.В.), звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач або ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.09.2025 у ІНФОРМАЦІЯ_3 відбувся розгляд справи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на якій позивач присутній не був. Зазначає, що він не міг прибути на 28.09.2025 , оскільки не був належним чином оповіщений про час її розгляду. Також позивач звертає увагу що не порушував мобілізаційного законодавства, а тому відсутні підстави для притягнення його до відповідальності навіть за умови визнання ним правопорушення. 28.09.2025 прийнято постанову № R102042 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн (далі – оскаржувана постанова). Про вище вказану постанову він дізнався 16.02.2026, у день отримання постанови про відкриття виконавчого провадження через веб-сервіс «Автоматизована система виконавчого провадження». 
Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, просить постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № R102042 від 28.09.2025 - скасувати, а провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відзив на позовну заяву не подав. 
05.03.2026 до суду надійшло клопотання представника відповідача в якому він просив відмовити в задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, та витребувати у ОСОБА_1 доступ до його Електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного та резервіста, для підтвердження своєчасного отримання постанови від 28.09.ю2026 № R102042. На обґрунтування свого клопотання зазначив, що позивач 28.09.2026 через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста подав заяву, що не оспорює допущене порушення та згідний на притягнення до адміністративної відповідальності. Після підписання вказаної заяви про визнання вини, позивачу надходить повідомлення, що розгляд справи відбудеться протягом трьох днів, без його участі. Після розгляду справи та підписання постанови в електронний кабінет позивачу надійшла постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності та сповіщення про необхідність сплатити штраф, а тому позивачу було відомо про винесення вказаної вище постанови. Позивачем було пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом і ним не подано суду належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку.
Представник позивача просить залишити позовну заяву без розгляду.

26.02.2026 ухвалою суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), витребував у відповідача докази, справу призначив до судового розгляду на 09.03.2026.
05.03.2026 представник ІНФОРМАЦІЯ_4 подав суду, за допомогою системи «Електронний суд», клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та витребування доступу до електронного кабінету військовозобов`язаного. Також до клопотання на виконання ухвали суду було додано втребувані сдом документ, а саме копія оскаржуваної постанови та інформація з Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідач відзив на позовну заяву не подав.
Позивач у судове засідання 09.03.2026 не з`явився. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позовні вимоги задовольнити повністю.
Відповідач у судове засідання не з`явився.
09.03.2026 у судовому засіданні головуючий у справі розкрив сторонам інформацію, яка на його думку може мати значення під час вирішення питання, щодо дотримання об`єктивного критерію неупередженості суду у цьому судовому процесі.
Представник позивача висловив довіру суду, відводів не заявив, просив суд задовольнити позов з підстав зазначених у позовній заяві.
Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явилися, суд вважає з можливе розглянути справу по суті за відсутності сторін.
У судовому засіданні суд протокольною ухвалою залишив без розгляду клопотання представника відповідача про витребування доступу у позивача до його електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного та резервіста, оскільки нормами КАС України не передбачено право суду надавати доступ до певної інформації, водночас суд може витребувати докази за відповідною заявою учасника справи, вимоги до якої встановлені у ст. 80 КАС України. Оскільки представник відповідача не ідентифікував конкретних доказів, які просить суд витребувати, така заява не відповідає встановленим вимогам.
Щодо клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає, що ухвалою про відкриття провадження у справі суд вирішив питання про поновлення позивачу строку на звернення до суду з позовом про скасування оскаржуваної постанови суду, додаткових доказів, які б стверджували, що позивачу раніше ніж 16.02.2026 ознайомився з оскаржуваною постановою у матеріалах справи немає, відповідач не надав доказів надсилання позивачу оскаржуваної постанови ні в його електронний кабінет, ні на електронну пошту позивача, а тому підстав для залишення позову без розгляду суд не знайшов.
У судовому засіданні 09.03.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та повідомив присутніх, що проголошення повного судового рішення відбудеться у судовому засіданні 17.03.2026.

Вивчивши матеріали справи, пояснення та доводи учасників справи суд встановив такі обставини.
Копією паспорта громадянина України № НОМЕР_1 підтверджується, що позивач є громадянином України, народився ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Військово0обліковим документом з додатку Резерв+ підтверджується, що позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 , в категорії обліку – потребує проходження базової загальновійськової підготовки, солдат резерву, тип відстрочки п.2 ч.1 ст.23, відстрочка до завершення мобілізації, зазначена адрес проживання, номер телефону, електронна адреса, зазначено, що дата уточнення даних 10.09.2025.
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 29.08.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є особою з інвалідністю третьої групи, дата повторного оцінювання: 01.08.2026. 
28.09.2025 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняв постанову №R102042, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Постанова обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначене у повістці (ст. 22 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»), встановлений абзацом 7 ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
16.02.2026 постановою серії ВП №80262486 головним державним виконавцем Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження з виконання постанови № R102042 від 28.09.2026.
Інформацією з Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Оберіг) видно, що у ньому міститься запис, про справу про адміністративне правопорушення щодо позивача за статтею 210-1 КУпАП - не прибуття за повісткою до ТЦК та СП. Позивачем було подано заяву 28.09.2025 про визнання порушення та винесено постанову 28.09.2025 номер R102042, якою накладено штраф розміром 17000,00 грн, пільговий розмір штрафу 8500,00 грн, штраф має бути сплачений до 07.11.2025. 
У зазначеній інформації з реєстру відсутня інформація про направлення оскарженої постанови в електронний кабінет позивача чи на його електронну адресу, яка зазначена у військово-обліковому документі.
Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2105-IX від 03.03.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України оголошено та проводиться загальна мобілізація, яка неодноразово продовжувалась і продовжується станом на сьогоднішній день.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і продовжує діяти сьогодні.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє особливий період.

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник з приводу рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення законодавства у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період, є адміністративним правопорушенням, яке тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зазначена норма КУпАП є бланкетною. Тому, для того щоб настала відповідальність за нею, необхідно встановити які конкретно діяння вчинила особа та які конкретні положення закону про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вони порушують, а також чи винувата особа у їх вчиненні. Диспозиція цієї норми не передбачає обов`язкову наявність умислу, а тому таке порушення може бути вчинене і з необережності.
Лише підтвердження усіх зазначених вище обставин може мати наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. (ст. 235 КУпАП).
Відповідно до пп. 1, 7, 9, 12 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ №154 від 23.02.2022, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства щодо військового обов`язку, військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації; при цьому обласні ТЦК та СП є юридичними особами публічного права, а районні – їх відокремленими підрозділами. Законодавство не розмежовує їх повноваження залежно від наявності статусу юридичної особи, а керівник ТЦК та СП прямо уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 235 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення.
А тому, притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП входить до повноважень начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Крім того, в абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Отже, у громадян України, у тому числі у військовозобов`язаних, яким є позивач, існує обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.
Невиконання цього обов`язку без поважних причин буде порушенням абз. 1 ч. 1 ст. 22, та абз. 7. ч. 3 ст. 33 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та становитиме склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У ст. 279-9 КУпАП передбачено, що у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У постанові про накладення адміністративного стягнення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України визначають розмір штрафу на рівні мінімального розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (частиною статті) цього Кодексу за вчинення такого правопорушення.
Аналогічні за змістом норми також містяться і в Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, яка затверджена наказом МОУ від 01 січня 2024 року № 3.
Зокрема, п. 1 та п. 10 розділу ІІ зазначеної Інструкції передбачають, що у разі подання особою заяви про визнання порушення протокол про адміністративне правопорушення не складається, а особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, не повідомляють про час і місце розгляду справи, якщо адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210, 210-1 КУпАП, вчинене в особливий період.
Водночас, у разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, подала зазначену у цій статті заяву через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, копія постанови по справі може бути направлена їй засобами електронного зв`язку на адресу електронної пошти, зазначену в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, або в її електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (ч. 4 ст. 279-9 КУпАП).
Отже, суд дійшов висновку, що у разі подання особою заяви про визнання правопорушення, протокол у справі про адміністративне правопорушення не складається, особа не викликається на розгляд справи про адміністративне правопорушення, а начальник ТЦК та СП має винести постанову у справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів з моменту подачі такої заяви. 
Причому начальник ТЦК та СП уповноважений прийняти як постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності так і про закриття провадження у справі (п. 12 розділу ІІ Інструкції), у разі наявності підстав зазначених у ст. 247 КУпАП.
Після винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення вона може надсилатися в електронний кабінет особи або на адресу його електронної пошти.
Відповідач не надав доказів надсилання позивачу оскаржуваної постанови в Електронний кабінет позивача чи на його електронну адресу, яка зазначена в його військово-облікових даних.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Крім того суд зазначає, що відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
При цьому суд зазначає, що відповідно до ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як вище встановив, суд оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, за неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці.
Однак позивач стверджує що такого правопорушення не вчиняв.
Суд витребував у відповідача матеріали адміністративної справи у якій було винесено оскаржувану постанову, однак відповідач надав лише копію оскаржуваної постанови та інформацію з реєстру Оберіг щодо справи про адміністративне правопорушення.
Відповідач не надав доказів формування та надсилання повістки позивачу та її вручення у спосіб встановлений законом, доказів неприбуття позивача за такою повісткою суд також не надав.
Отже, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду зазначений у постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, щодо прирівняння недоведеної винуватості особи до доведеної невинуватості 
Також суд враховує правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 15.05.2019 в справі №537/2088/17, у якій суд зробив висновок щодо недостатності визнання вини особою для встановлення факту вчиненого нею правопорушення.
Відтак, у суду є обґрунтований сумнів щодо наявності у діях позивача події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому суд вважає їх недоведеними.
Недоведеність вини позивача має наслідком відсутності складу адміністративного правопорушення, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відтак, суд зазначає, що інші доводи учасників провадження не спростовують зазначених вище висновків суду.

Виходячи з мотивів наведених вище, суд вважає, що оскаржувана постанова прийнята не на підставі вимог закону, що є порушенням ст. 19 Конституції України.

Відповідно до ч. 6 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку,застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП є протиправною, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю. Постанову про адміністративне правопорушення №R102042 від 28.09.2025 належить скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
На підставі викладеного, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 532,48 грн необхідно стягнути в його користь з відповідача.

Керуючись статтями 242-246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №R102042 від 28.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 532,48 грн за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або проголошення рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Повне найменування сторін та інших учасників процесу:
Позивач –  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 );
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_4 ).
Повне судове рішення складено 17.03.2026.

Суддя        Р.Я.Смалюх