ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року  Справа №924/1183/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючий суддя Мельник О.В.
суддя Олексюк Г.Є.
суддя Петухов М.Г.
секретар судового засідання Левчук Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будпостач Груп" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.01.2026 та додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.02.2026 (суддя Гладюк Ю.В., повне рішення складено 03.02.2026, додаткове рішення – 09.02.2026)
за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будпостач Груп"
про розірвання договору оренди майна
за участю представників: 
позивача - Трубнікової О.В.;
відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 28.01.2026 позов задоволено.
Із врахуванням ст. 611, 651, 773, 783 Цивільного кодексу України, п.4.1. договору, а також приймаючи до уваги припис ДСНС від 12.11.2025, суд першої інстанції зазначив, що використання предмету оренди з порушенням правил пожежної безпеки є самостійною та достатньою підставою для розірвання договору оренди майна.
Крім того, враховуючи п.2.2., п.2.3 договору, акт звірки взаємних розрахунків, оборотно-сальдову відомість та реєстр платежів по договору за послуги, господарський суд встановив, що під час дії договору, відповідач порушував строк оплати платежів за договором більше, ніж на три місяці.
Таким чином, суд дійшов висновку, що обставини щодо невиконання відповідачем умов договору оренди в частині порушення строків оплати платежів за договором, систематичне недотримання вимог пожежної безпеки, що створює реальну загрозу життю людей, пошкодженню орендованого майна є достатніми підставами для дострокового розірвання договору майна, а тому позовна вимога позивача підлягає задоволенню.
Додатковим рішенням Господарського суду Хмельницької області від 09.02.2026 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будпостач Груп" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти справи, з огляду на подані позивачем докази щодо характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, з урахуванням положень ст.126 ГПК України та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає вищевказаним критеріям, відтак належить до включення до судових витрат по справі та розподілу між сторонами відповідно до ст.129 ГПК України.
Оскільки у даній справі позов задоволено, господарський суд вказав, що з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000,00 грн.
Не погоджуючись з ухваленими рішеннями, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить вказані рішення скасувати та ухвалити нові рішення, якими у задоволенні позовних вимог та заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Апелянт, зокрема, вказує, що на момент ухвалення судом рішення відповідачем умови спірного договору щодо сплати орендної плати повністю виконано, а тому позивач повністю отримав те, що на що розраховував при укладенні договору. За таких обставин, істотне порушення умов договору позивачем доведено не було, що не було з`ясовано судом. 
Також із урахуванням додаткової угоди №1 від 20.12.2023 вважає, що в діях позивача, які проявились у переданні в оренду відповідачу додаткового майна в грудні 2023 року та узгодженні оновленої вартості оренди майна, відсутності будь-яких претензій зі сплати орендної плати, вбачається його власне волевиявлення у виборі контрагента.
Крім того, продовження додатковою угодою № 1 строку оренди майна до 01.01.2029 року надало відповідачу справедливі очікування на отримання результатів від укладеного договору. При цьому, умови додаткової угоди №1 з моменту укладення виконувались належним чином. За таких обставин, задоволення судом вимоги про розірвання договору оренди майна призвело до дисбалансу інтересів сторін договору.
Скаржник зауважує, що припис ДСНС №1 від 12.11.2025 року є недостовірним в розумінні ст.78 ГПК України, оскільки його винесено відносно АТ "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" (позивач), а орендаря об`єкту перевірки (відповідача) до перевірки залучено не було. Перевірка ДСНС, за результатами якої складено припис №1 від 12.11.2025 проведена із порушеннями законодавства, а тому вказаний припис оскаржується відповідачем в суді. 
Апелянт також зазначає, що судом першої інстанції не з`ясована обставина втрати контролю над господарською діяльністю відповідача (рейдерського захоплення), яка спростовує істотне порушення умов договору внаслідок порушення правил пожежної безпеки, що призвело до судової помилки при ухваленні рішення.
Таким чином, відповідач вважає, що із обставин справи вбачається недоведеність позивачем істотних порушень умов договору оренди майна відповідачем. Задоволення судом позовних вимог про розірвання договору за таких обставин призводить до дисбалансу сторін у договірних відносинах, що розглядаються.
У відповідності до ст.263 ГПК України позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вказує, що не заперечує факту відсутності заборгованості з орендної плати на момент прийняття рішення судом першої інстанції. Однак, відповідно до умов п.8.3. договору та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.11.2024 року у справі №918/391/23, порушення строків сплати орендної плати більше ніж 3 місяці є підставою для розірвання договору оренди незалежно від наявності/відсутності заборгованості на момент розгляду справи судом. 
Враховуючи п.4.1. договору зазначає, що обставина повної втрати контролю (рейдерського захоплення) не знімає з відповідача обов`язку щодо дотримання пожежної безпеки на об`єкті. Позивач не може нести збитки та ризикувати знищенням свого майна через нездатність орендаря забезпечити охорону орендованої АГЗС. Відсутність контролю за об`єктом підвищеної небезпеки (АГЗС) з боку орендаря є самостійною і достатньою підставою для розірвання договору через створення загрози майну та навколишньому середовищу.
Крім того, посилаючись на ст.773, 783 ЦК України, п.4.1. договору, позивач вважає, що обов`язок користуватися річчю відповідно до умов договору є безумовним. Якщо орендар не в змозі забезпечити таку експлуатацію (з будь-яких причин, включаючи дії третіх осіб), він порушує умови договору. У такому разі єдиним законним способом захисту інтересів власника (позивача) є розірвання договору та повернення майна під контроль власника для припинення його небезпечної експлуатації.
Також зауважує, що систематична відсутність оплат у поєднанні з ризиком пошкодження АГЗС через недотримання пожежних норм та допуск сторонніх осіб (що зафіксовано актом огляду та перевіркою ДСНС) є безумовно істотним порушенням відповідачем умов договору оренди. Для позивача це означає, що він не може бути впевнений у збереженні свого майна. Втрата контролю над об`єктом підвищеної небезпеки з боку орендаря - це найвищий ступінь істотності порушення, оскільки наслідки (вибух, пожежа, заподіяння шкоди третім особам) можуть бути непоправними. 
Позивач просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.01.2026 та додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.02.2026 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. 
У судове засідання, призначене на 07.04.2026 року, відповідач не забезпечив явку свого уповноваженого представника. Однак, представник апелянта подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю додаткового часу для ознайомлення з матеріалами справи, а також у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні у справі №674/151/26. 
Розглядаючи подане клопотання, колегія суддів зазначає, що за змістом ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Апеляційний суд також зауважує, що надання переваги участі в іншому судовому засіданні об`єктивно не може вважатися поважною причиною для відкладення розгляду справи, при цьому заявник не вказує про необхідність вчинення процесуальних дій, що потребують обов`язкової участі представника.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У п.35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 вказано, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.
З огляду на вказане, зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, враховуючи, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, приймаючи до уваги, що правова позиція відповідача викладена в апеляційній скарзі і про її зміну апелянт будь-яких заяв або клопотань не подавав, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та відповідно можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.
Крім того, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач просить долучити до матеріалів справи та дослідити нові докази, а саме акт звірки №10 від 16.01.2026, експертний фінансово-бухгалтерський висновок щодо стану бухгалтерського та податкового обліку ТОВ "Будпостач Груп" від 15.01.2026.
В обґрунтування вказаного клопотання вказує, що станом на момент подання відзиву на позовну заяву (15.01.2026) відповідачем вказаний експертний висновок не було отримано від виконавця, що унеможливило подання цього доказу вчасно. 
Крім того, зауважує, що 28.01.2026 року відповідач уклав договір про надання правничої допомоги з адвокатом, яким було подано клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 28.01.2026 об 11:00 год., з метою ознайомлення із матеріалами справи, узгодження правової позиції із довірителем та здійснення належного представництва відповідача. Однак, судом було відмовлено у задоволенні клопотання, продовжено судовий розгляд та ухвалено рішення в цьому ж судовому засіданні 28.01.2026 року. За таких обставин експертний висновок в якості доказу подано не було. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує щодо долучення вказаних доказів до матеріалів справи, оскільки вважає, що укладення договору про надання правничої допомоги лише 28.01.2026 не є поважною причиною з урахуванням того, що провадження у справі відкрито 03.12.2025. При цьому, суд першої інстанції неодноразово відкладав розгляд справи (ухвалами від 29.12.2025, від 08.01.2026, від 15.01.2026) за клопотаннями відповідача, тобто у відповідача була можливість своєчасно звернутись до адвоката за професійною правничою допомогою. 
Також зазначає, що поведінка відповідача є суперечливою, непослідовною і недобросовісною, оскільки свідчить про порушення принципу добросовісності, визначеного п.6 ст.3 ЦК України, та концепції "заборони суперечливої поведінки", "чесної ділової практики". Отже, підстави для прийняття та досліження нових доказів відсутні. 
Оцінюючи наявність правових підстав для задоволення відповідного клопотання відповідача, колегія суддів враховує, що виходячи з принципу змагальності господарського процесу сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції.
У відповідності до ч.8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, в частині 3 вказаної статті передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до висновків викладених Верховним Судом у постановах від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 18.06.2020 у справі №909/965/16, єдиним винятковим випадком, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.
Крім того, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц. 
Як вбачається з поданого клопотання, вказані докази існували на момент розгляду справи судом першої інстанції. Разом з тим, апелянтом не наведено жодного аргументу щодо наявності об`єктивних обставин, які унеможливлювали своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього.
Допущення прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів (нових) матиме наслідком порушення норм процесуального права, зокрема, ст.269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.06.2022 у справі №906/707/18).
Сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази.
Вказане відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine, заява №3236/03, п.40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
Таким чином, враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про недотримання відповідачем чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання нових доказів в суді апеляційної інстанції, а саме не обґрунтування ним наявності виняткового випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, як і не доведення неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а отже не вчинення відповідної процесуальної дії, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки таким доказам на стадії апеляційного розгляду справи.
Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.06.2023 між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будпостач Груп" (орендар) укладено договір оренди майна №19А290-15679-23, згідно з п.1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування на умовах цього договору наступне майно (надалі – предмет оренди):
1. Обладнання АГЗС, інвентарний номер 3266, первісною вартістю 100 946,77 грн; 
2. Колонка газороздаточна "100-1LPG", інвентарний номер УСГ-1, вартістю 20075,00 грн;
3. Будівельна битовка, інвентарний номер 5841, первісною вартістю 19940,97 грн.
Предмет оренди розташований за адресою: Хмельницька обл., м. Хмельницький, проспект Миру, 40. Стан предмету оренди, на момент передачі в оренду: без зовнішніх та внутрішніх дефектів, придатне до використання в господарській діяльності.
Відповідно до п.2.1 договору, за користування предметом оренди орендар сплачує орендодавцю: орендну плату у розмірі 15000,00 грн, в т. Ч. ПДВ 20%, за один місяць оренди. Відшкодування вартості орендної плати за землю, на якій розташований предмет оренди, в розмірі 4 863,54 грн, крім того ПДВ 972,71 грн, разом з ПДВ 5836,25 грн за кожен рік дії договору, включно з роком, у якому було укладено або припинено дію договору, незалежно від місяця настання такої події.
Орендна плата перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за місяцем оренди (п.2.2. договору).
За умовами п.2.3. договору, відшкодування вартості орендної плати за землю перераховується орендарем щомісячно рівними частинами на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за місяцем оренди. У випадку дострокового припинення даного договору, до закінчення повного місяця, орендна плата та відшкодування вартості орендної плати за землю сплачується орендарем повністю за поточний місяць оренди на день фактичної передачі предмету оренди орендодавцю за актом здачі-приймання. 
Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами представниками сторін, скріплення печатками (за наявності) та діє до 01 травні 2025 року. Строк дії даного договору може бути продовжено за згодою сторін, про що укладається додаткова угода до даного договору (п.3.1., 3.2. договору).
У відповідності до п. 4.1. договору, орендар зобов`язаний: прийняти предмет оренди у орендодавця за актом здачі-приймання після підписання даного договору; використовувати предмет оренди за його цільовим призначенням, вразі втрати/знищення предмету оренди відшкодувати орендодавцю повну вартість предмету оренди, зазначену в п.1.1 договору; сплачувати орендодавцю визначену цим договором орендну плату та відшкодовувати вартість орендної плати за землю, у розмірах та на умовах, визначених у пп. 2.1, 2.4, 2.5 договору; забезпечити використання, утримання та зберігання предмету оренди у справному стані з урахуванням нормального ступеню зносу; дотримуватися належного режиму експлуатації предмету оренди, що орендується, у відповідності до правил техніки безпеки; усунути можливість доступу до предмету оренди некомпетентних осіб.
Зміни в цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору (п.8.2. договору).
Пунктом п.8.3 договору передбачено, що цей договір може бути достроково розірваний за наступних умов: за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до цього договору; за ініціативи орендодавця в разі, якщо орендарем порушено порядок і строки сплати платежів, передбачених в п.2.1. договору більше ніж на 3 місяці.
01.06.2023 між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Будпостач Груп" підписаний акт здачі-приймання майна за договором №19А290-15679-23.
20.12.2023 року між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будпостач Груп" укладено додаткову угоду №1 до договору, відповідно до п.1 якої сторони домовились з 01.01.2024 року викласти п. 1.1. розділу 1 договору "Предмет договору" в новій редакції, зокрема, доповнено предмет оренди наступним майном: 
"4. Автоцистерна на базі автомобіля ЗІЛ 130, реєстраційний № НОМЕР_1 , марка ЦПП та напівпричіп-цистерна-Е, 1984 рік випуску, яка належить орендодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі ХМС №173284, залишковою вартістю 19600,00 грн; 
5. Автоцистерна-Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1989 року випуску, модель 1224, номер шасі НОМЕР_3 , яка належить орендодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , залишковою вартістю 20723,59 грн".
Пунктом 2 додаткової угоди сторони погодили зміну розміру орендної плати на 16000,00, в т. ч. ПДВ 20% за один місяць оренди. 
Відповідно до п.3 додаткової угоди сторони домовились викласти п.3.1 розділу 3 договору "Строк дії договору" у наступній редакції: "п.3.1 Даний договір набирає чинності з моменту його підписання представниками Сторін, скріплення печатками та діє до 01 січня 2029 року.".
01.01.2024 між сторонами підписано акт здачі-приймання майна за договором №19А290-15679-23.
11.09.2025 року представниками АТ "Хмельницькгаз" за участі поліції було здійснено огляд майна АГЗС, що є предметом договору оренди майна. 
За результатами огляду встановлено факт перебування на території АГЗС сторонніх осіб, які здійснювали продаж скрапленого газу (пропану) та заправку транспортних засобів без наявних дозвільних документів та без погодження з орендарем (або власником об`єкта), про що складено акт №1 від 11.09.2025 про перебування сторонніх осіб на території орендованого майна за адресою: м. Хмельницький, пр. Миру, 40. 
У період з 11 листопада 2025 року по 12 листопада 2025 року Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій було проведено перевірку додержання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки на АГСЗ за адресою м.Хмельницький, пр.Миру, 40. Під час проведення позапланової перевірки на орендованому майні працівниками ДСНС було встановлено численні порушення правил пожежної та техногенної безпеки, про що складено акт ДСНС №2 від 12.11.2025.
Листами від 19.09.2025, від 24.10.2025 року та від 21.11.2025 року позивач звертався до відповідача щодо розірвання договору. До листів долучено додаткову угоду №2 про розірвання договору оренди та акт здачі приймання (повернення) майна. 
Враховуючи відсутність відповіді орендаря на пропозиції орендодавця розірвати договір, а також порушення умов договору, а саме порядку і строків сплати платежів, використання предмета оренди з порушення умов договору, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
За змістом положень статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами ст.525, 526, 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, правовідносини сторін виникли на підставі договору оренди майна №19А290-15679-23 від 01.06.2023 року. 
Враховуючи презумпцію правомірності правочину, передбачену ст.204 ЦК України, яка не спростована жодною стороною, та відповідно відсутність обставин визнання недійсним договору оренди майна №19А290-15679-23 від 01.06.2023, вказаний договір вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до положень ст.11, 202, 509 ЦК України.
Згідно зі ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Позивач, обґрунтовуючи підстави для розірвання вказаного договору, посилається на систематичне недотримання орендарем вимог пожежної безпеки, що свідчить про недбалу поведінку відповідача, яка створює загрозу пошкодження речі, а також використання предмета оренди з порушенням умов договору оренди. 
Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку наявності підстав для розірвання договору оренди майна №19А290-15679-23 від 01.06.2023 року, вважає за необхідне вказати наступне. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами ч.1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що, укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, під час виконання договору можуть виявлятись обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватись будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною, тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (постанова Верховного Суду від 16.02.2022 у справі №910/13557/21).
Пунктом 4.1. договору сторони передбачили, що відповідач зобов`язаний використовувати предмет оренди за його цільовим призначенням; забезпечити використання, дотримуватися належного режиму експлуатації предмета оренди, що орендується, у відповідності до правил техніки безпеки; усунути можливість доступу до предмета оренди некомпетентних осіб.
У відповідності до ч.1, 2 ст.773 ЦК України наймач зобов`язаний володіти та/або користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач володіє та/або користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
За положеннями ст.783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач володіє та/або користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у володіння та/або користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.
Зі змісту спірного договору вбачається, що предметом договору є майно, а саме обладнання АГЗС, колонка газороздаточна "100-1LPG", будівельна битовка, автоцистерна на базі автомобіля ЗІЛ 130, автоцистерна-Е. 
Як вірно зазначив суд першої інстанції, вказане обладнання належить до вибухонебезпечного згідно з п. 4 розд. І Правил пожежної безпеки в Україні, затв.наказом МВС України №1417 від 30.12.2014, які визначають об`єкти, де зберігаються, транспортуються чи використовуються горючі гази, як такі, що мають підвищену пожежну та вибухову небезпеку; ДБН В.2.5-20:2017 "Інженерне обладнання. Газопостачання", якими встановлено вимоги щодо експлуатації газороздавальних установок як вибухопожежонебезпечних; Законом України "Про об`єкти підвищеної небезпеки", відповідно до якого газові установки та цистерни з горючими газами віднесені до потенційно небезпечних технологічних об`єктів. 
Згідно з п.4.4. договору, орендар має право здійснювати перевірку порядку використання орендарем предмета оренди у відповідності до умов договору. 
Судами встановлено, що 11.09.2025 представники АТ "Хмельницькгаз" за участю поліції провели огляд АГЗС, під час якого виявили факт перебування на території АГЗС сторонніх осіб, які здійснювали реалізацію скрапленого газу (пропану) та заправку транспортних засобів без належних дозвільних документів і без погодження з орендарем/ власником об`єкта, що зафіксовано в акті №1 від 11.09.2025 (а.с.10, 48-54). 
Разом з тим, під час проведення позапланової перевірки на орендованому майні працівниками ДСНС було встановлено численні порушення правил пожежної та техногенної безпеки, за результатами яких АТ "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" як власнику майна було видано Припис ДСНС №2 від 12.11.2025 року (а.с.45-47). 
Колегія суддів вважає, що встановлені під час огляду 11.09.2025 та зафіксовані в акті №1 обставини, а також виявлені під час позапланової перевірки ДСНС порушення вимог пожежної та техногенної безпеки, викладені у Приписі №2 від 12.11.2025, який є чинний та ніким не скасований, свідчать про систематичне недотримання орендарем вимог безпеки при експлуатації вибухонебезпечного обладнання. Такі дії створюють реальну загрозу пошкодження або знищення майна орендодавця, що є істотним порушенням умов договору, що відповідно є підставою для його дострокового розірвання відповідно до ст.651, 783 ЦК України.
Доводи апелянта про рейдерське захоплення об`єкта оренди як підставу, що виключає можливість розірвання договору, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п.4.1. договору саме орендар зобов`язаний забезпечувати належний режим експлуатації об`єкта та унеможливити доступ сторонніх (некомпетентних) осіб до обладнання АГЗС. 
Будь-яких належних та допустимих доказів у розумінні ст.76, 77 ГПК України на підтвердження того, що порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили як підстави для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до ч.1 ст.617 ЦК України, відповідачем суду не надано. 
Крім того, апеляційний суд враховує, що згідно з ч.1, 5 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до п.2.1 договору, за користування предметом оренди орендар сплачує орендодавцю: орендну плату у розмірі 15000,00 грн, в т. Ч. ПДВ 20%, за один місяць оренди. Відшкодування вартості орендної плати за землю, на якій розташований предмет оренди, в розмірі 4863,54 грн, крім того ПДВ 972,71 грн, разом з ПДВ 5836,25 грн за кожен рік дії договору, включно з роком, у якому було укладено або припинено дію договору, незалежно від місяця настання такої події.
Додатковою угодою №1 до договору, сторони збільшили розмір орендної плати з 01.01.2024 до 16000,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% за один місяць оренди. 
Пунктами 2.2., п.2.3 договору сторони погодили, що орендна плата перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за місяцем оренди; відшкодування вартості орендної плати за землю перераховується орендарем щомісячно рівними частинами на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за місяцем оренди. 
Апеляційним судом встановлено, що на виконання договору оренди сторонами складено та підписано акти наданих послуг за серпень-грудень 2023 року, які скріплені печатками сторін (а.с.89-93). 
При цьому, як вбачається з актів звірки взаємних розрахунків, оборотно-сальдової відомості та реєстру платежів по договору оренди майна оплату за надані послуги (а.с.94-103), ТОВ "Будпостач Груп" здійснило лише у травні-червні 2024 наступними платежами: 10.05.2024 - оплата на суму 511,16 грн з призначенням платежу "Оплата відшкодування вартості орендної плати за 2024, з ПДВ"; 10.05.2024 - оплата на суму 535,97 грн з призначенням платежу "Оплата відшкодування вартості орендної плати за землю 2024, з ПДВ"; 29.05.2024 - оплата на суму 16000,00 грн з призначення платежу "Оплата за оренду основних засобів зг.дог. №19А290-15679-23 від 01.06.2023, з ПДВ"; 06.06.2024 – оплата на суму 109803,00 грн з призначення платежу "Оплата за оренду основних засобів зг. дог. №19А290-15679-23 від 01.06.2023". 
Іншими платежами орендар погашав заборгованість за послуги, які надані в лютому-квітні 2024 року, а саме: платіж від 08.04.2024 на суму 511,16 грн – призначення "Оплата згідно рахунку №61 від 31.03.2024 відшкодування вартості орендної плати за землю за березень 2024, з ПДВ"; платіж від 08.04.2024 на суму 535,97 грн – призначення "Оплата згідно рахунку № 32 від 28.02.2024 відшкодування вартості орендної плати за землю за лютий 2024, з ПДВ"; платіж від 08.04.2024 на суму 16000,00 грн – призначення "Оплата згідно рахунку №60 від 31.03.2024 за оренду основних засобів за березень 2024 зг. дог. №19A290-15679-23 від 01.06.2023, з ПДВ"; платіж від 10.05.2024 на суму 16000,00 грн – призначення "Оплата згідно рахунку №60 від 31.03.2024 за оренду основних засобів за квітень 2024 зг. дог. № 19A290-15679-23 від 01.06.2023, з ПДВ".
Враховуючи викладене та встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час дії договору відповідач порушував строки сплати платежів за договором більш ніж на три місяці.
За положеннями ч.1 ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 782 ЦК України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.
Згідно з п.8.3 договору цей договір може бути достроково розірваний за наступних умов: за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до цього договору; за ініціативи орендодавця в разі, якщо орендарем порушено порядок і строки сплати платежів, передбачених в п. 2.1. договору більше, ніж на 3 місяці.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах КГС ВС від 22.12.2021 у справі №924/120/21, від 21.12.2022 у справі №925/421/21, право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене ч.1 ст.782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду із вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору. У розумінні наведених положень істотне порушення наймачем такої умови договору найму майна як своєчасне внесення орендної плати є достатньою підставою для дострокового розірвання договору найму та повернення наймодавцеві речі із найму.
Підставою для розірвання договору оренди може бути належним чином доведене невиконання орендарем хоча б одного з його зобов`язань, передбачених ст.782, 783 ЦК України, або договором оренди (постанови КГС ВС від 16.06.2020 у справі № 904/983/18; від 21.12.2022 у справі № 925/421/21).
Із врахуванням викладеного, приймаючи до уваги встановлення факту невиконання відповідачем умов договору оренди в частині порушення строків оплати платежів за договором, систематичне недотримання вимог пожежної безпеки, що створює реальну загрозу пошкодженню орендованого майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для дострокового розірвання договору майна та задоволення позовних вимог.
Доводи апелянта про сплату орендної плати у повному обсязі на момент ухвалення рішення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки погашення боргу після подання позову не нівелює факту попереднього порушення орендарем та не впливає на право орендодавця вимагати розірвання договору (схожа правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі №918/391/23). 
У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.01.2026 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Будпостач Груп" задоволенню не підлягає.
Щодо оскарження додаткового рішення суду першої інстанції, колегія суддів, враховуючи положення ст.269 ГПК України щодо меж перегляду оскаржуваного судового рішення, зважаючи на те, що фактично єдиною підставою для скасування додаткового рішення у даній справі апелянт вказує його похідний характер від основного рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що додаткове рішення підлягає залишенню без змін, у зв`язку із залишенням без змін рішення суду першої інстанції від 28.01.2026 про задоволення позовних вимог, та як наслідок стягнення з відповідача 15000,00 грн витрат на правничу допомогу у відповідності до ст.129 ГПК України.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.
Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України. 
Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:
Рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.01.2026 та додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.02.2026 у справі №924/1183/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будпостач Груп" – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "15" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Мельник О.В. 

Суддя   Олексюк Г.Є. 

Суддя   Петухов М.Г.