П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/740/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салюк П.І. 
Суддя-доповідач - Драчук Т. О. 

17 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Драчук Т. О. 
суддів: Смілянця Е. С.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в січні 2026 року позивач, - ОСОБА_1 , звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, яка полягає у відмові Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, оформленій листом від 25.12.2025 вих. №182305. у звільнені з-під обтяження (скасуванні арешту) накладеного на майно (кошти/рахунки) належні ОСОБА_1 та у припинені (скасуванні) всіх інших щодо примусового виконання рішення суду, вжитих державним виконавцем у межах виконавчого провадження №78651472.
Також, позивач просив зобов`язати Перший відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства Юстиції звільнити з-під обтяження (скасувати арешти) накладені на майно (кошти/рахунки) належні ОСОБА_1 в тому числі, накладені на підставі постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 05.08.2025 №78651472 та припинити (скасувати) всі інші заходи примусового виконання рішення, вжиті державним виконавцем у межах виконавчого провадження №78651472 та провести всі інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження №78651472.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.02.2026 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства Юстиції щодо зняття арешту коштів, що належать ОСОБА_1 , який був накладений відповідно до виконавчого провадження №78651472.
Зобов`язано Перший відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства Юстиції зняти арешт коштів, що належать ОСОБА_1 , який був накладений відповідно до виконавчого провадження №78651472.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства Юстиції.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Позивач, його належний представник, в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідач, його належний представник, в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно вимог ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.05.2025 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину та застосовано конфіскацією майна.
18.07.2025 державним виконавцем Першого відділу ДВС у місті Хмельницькому відкрито виконавче провадження №78651472 та внесено відомості про ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників, як боржника за виконавчим провадженням №78651472.
05.08.2025 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях тощо.
14.11.2025 державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 частини першої статті 39 Закону України “Про виконавчого провадження” (у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду).
17.11.2025 позивачем направлено заяву до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому про звільнення з-під обтяження (скасування арешту) накладеного на майно (кошти/рахунки) належні, ОСОБА_1 (зокрема, на підставі постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 05.08.2025 №78651472), виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників та скасування всіх інших заходів вжитих виконавцем щодо примусового виконання рішення.
29.12.2025 Першим відділом ДВС у місті Хмельницькому надано відповідь від 25.12.2025 за вих.№182305 у якій відмовлено у звільненні мана з-під арешту, накладеного, зокрема, на підставі постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 05.08.2025 №78651472 та у скасуванні інших заходів примусового виконання вжитих на виконання рішення суду, оскільки у виконавчому листі № 686/8235/25 не визначено строк основного покарання, тому в постанові про закінчення виконавчого провадження від 14.11.2025 не було вирішено питання про зняття арешту, накладеного постановою від 05.08.2025.
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача, щодо не зняття арешту майна боржника, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що 18.07.2025 відкрито виконавче провадження №78651472 на підставі виконавчого листа № 686/8235/25 Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.06.2025 про конфіскацію на користь держави всього належного боржнику майна.
Суд першої інстанції враховує, що питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та Кримінально-виконавчим кодексом України.
У межах виконавчого провадження № 78651472 05.08.2025 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти та електронні гроші, що перебувають на відкритих рахунках і електронних гаманцях, а також на ті, що будуть відкриті після винесення постанови, за винятком коштів зі спеціальним режимом використання, на які арешт заборонено законом.
14.11.2025 державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 частини першої статті 39 Закону України “Про виконавчого провадження” (у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду).
Згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
У разі набрання законної сили рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч.2 ст.59 Закону № 1404-VIII).
Таким чином, судове рішенням про зняття арешту з майна боржника, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття арешту з такого майна постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Суд першої інстанції зазначив, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України “Про виконавче провадження” свідчить про повне та фактичне виконання рішення суду. За таких обставин подальше застосування заходів примусового виконання, у тому числі арешту майна боржника, суперечить меті та завданням виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу.
Враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності подальшого перебування арешту коштів позивача після закінчення виконавчого провадження №78651472 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду, суд першої інстанції дійшов висновку, про задоволення позовних вимог в цій частині.
Суд першої інстанції також врахував, що на момент розгляду справи відсутні докази існування чинного арешту майна позивача у межах виконавчого провадження № 78651472, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.
Згідно з ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Частинами 2 та 3 ст.14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон №1404-VІІІ.
Відповідно до ст.1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Як передбачено ст.10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону № 1404-VІІІ).
Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з п.6 ч.3 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Як передбачено ч.1, 6 ст.48 Закону № 1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Відповідно до ч.1, 2 ст.56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
На виконання законодавчих приписів, Міністерством юстиції України прийнято наказ щодо Інструкції з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція №512/5), у пункті 10 Розділу VІІІ якої визначено, що після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.
Тобто, арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону №1404-VІІІ підлягає примусовому виконанню.
Разом з цим, виконавче провадження № 78651472 було відкрито у зв`язку виконанням виконавчого листа, виданого на виконання вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.05.2025, яким ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину та застосовано конфіскацією майна.
Згідно з ч.1 ст.59 Кримінального кодексу України (далі - КК України) конфіскація майна - різновид додаткового кримінального покарання і полягає в примусовому безплатному вилученні майна, яке є власністю засудженого, у власність держави. Цей вид покарання застосовується тільки тоді, коли він передбачений санкцією статті закону, за якою підсудний визнаний винним.
Для забезпечення конфіскації майна і цивільного позову у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством, накладається арешт на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, на яких законом покладено матеріальні відповідальність за його дії, а також вилучається майно, на яке накладено арешт.
Згідно з ст.48 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) визначено порядок виконання покарання у виді конфіскації майна та встановлено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Також, ч.1-2 ст.62 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.
Проте, ст.49 КВК України визначено, що конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління. Не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. Перелік такого майна визначається законом України. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом.
Отже, аналіз вищевикладених норм закону що врегульовують спірні правовідносини дає можливість дійти висновку, що виконання покарання у вигляді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби, зокрема, з певними особливостями.
Так, державний виконавець отримує від суду, який постановив вирок, наступні документи: 1) якщо опис майна проводився - виконавчий лист, копію вироку та копію опису майна; 2) якщо опис майна не проводився - виконавчий лист, копію вироку та довідку про те, що опис майна не проводився. На підставі отриманих від суду документів державний виконавець приймає рішення про відкриття виконавчого провадження в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
У першому випадку, якщо опис майна вже проводився, державний виконавець перевіряє наявність зазначеного в описі майна і вживає заходи щодо виявлення іншого майна засудженого, яке підлягає конфіскації. У випадку виявлення такого майна, державний виконавець включає його до опису.
У другому ж випадку, якщо опис майна не проводився, державний виконавець здійснює виконавчі дії, спрямовані на виявлення майна засудженого, що підлягає конфіскації і після його виявлення здійснює опис майна, про що складає відповідну постанову.
Особливість ж цього спору полягає у тому, що виконавче провадження здійснювалося з метою забезпечення виконання судового рішення, що передбачало конфіскацію майна, яке є власністю засудженого, як додаткового покарання, визначеного статтею 59 КК України.
Водночас, оскільки конфіскація майна є додатковим видом покарання, отже вона направлена саме на майно, яке було набуте винною особою на час винесення відповідного вироку суду. Тобто, висновок суду першої інстанції, що засуджений не може нести таку відповідальність протягом невизначеного періоду часу є правомірним.
Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.59 Закону № 1404-VIII у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначені у частині 4 статті 59 Закону № 1404-VIII.
Водночас, як це визначено частиною 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до пункту 16 Розділу VIII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції №512/5, постанова про зняття арешту з майна боржника, постанова про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, постанова про зняття майна з розшуку або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження, за заявою боржника у разі, якщо, зокрема, арешт з майна боржника або інші заходи примусового виконання рішення скасовані судовим рішенням.
Постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня отримання виконавцем підтвердження наявності обставин для винесення такої постанови.
Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання відповідна постанова. У випадках, передбачених законом, виконавець на підставі постанови, передбаченої цим пунктом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження майна боржника.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
14.11.2025 державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України “Про виконавчого провадження” (у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду).
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що виконавчий лист в межах справи №686/8235/25 виданий для одноразового використання, що він і передбачає.
З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що закриття виконавчого провадження з підстав п.9 ч.1 ст.39 Закону України “Про виконавчого провадження” та з урахуванням виконавчого листа виданого для одноразового використання фактично свідчать про суперечливість меті та завданню виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу.
Крім того, як вірно зауважив суд першої інстанції, відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності подальшого перебування арешту коштів позивача після закінчення виконавчого провадження №78651472 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог в цій частині.
Даний довід в апеляційній скарзі фактично не спростовується. В свою чергу, посилання апелянта на загальні вимоги ст.80 КК України фактично не є належними, оскільки фактично відповідач належним чином не обґрунтовує свої доводи.
Також, колегія суддів зауважує, що доводи апелянта в частині посилання суду першої інстанції на Закон України, який втратив чинність до даних правовідносин хоча і мають місце, однак таке посилання суду першої інстанції на загальні норми Закону №606-ХІV фактично не впливає на подальше посилання суду на вірний закон та висновки суду першої інстанції, а тому не може бути беззаперечною підставою для скасування такого рішення.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.272, 328, 329 КАС України. 
Постанова суду складена в повному обсязі 17 березня 2026 року.

Головуючий	 		Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Смілянець Е. С.    Полотнянко Ю.П.