Головуючий у суді першої інстанції: Дячук С.І.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
права № 759/22280/25
провадження № 33/824/404/2026

30 січня 2026 року Київський апеляційний суд у складі судді Шкоріної О.І.,

за участю особи, яка притягається до відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сіренка Максима Юрійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу щодо ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр-н України, не працює, ІПН відсутній в матеріалах справи, проживає: АДРЕСА_1 , звинуваченого у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Сіренко Максимом Юрійовичем, на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 7 жовтня 2025 року, -
В С Т А Н О В И В:

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 7 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір, що становить 605,60 грн.
Не погодившись з вказаною постановою, 15 жовтня 2025 рокузахисник  ОСОБА_1  адвокат Сіренко М.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного судуміста Києва від 7 жовтня 2025 року, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Вважає, що вказана постанова суду є незаконною. Судом першої інстанції допущено спрощений підхід до розгляду зазначеної справи, не надано правової оцінки тим доказам, які надані поліцейськими, не взято до уваги доводи сторони захисту. Зокрема, зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що ОСОБА_1 був водієм у розумінні п.1.10 ПДР України, оскільки останній автомобілем не керував, автомобіль був припаркованим. ОСОБА_1 знаходився в салоні автомобіля разом з товаришем. Встановлення факту керування транспортним засобом є суттєвим подальшої правової кваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Знаходження в транспортному засобу чи поряд з транспортним засобом, який не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані) не доводить факту керування транспортним засобом. Враховуючи, що ОСОБА_1 не був водієм, а тому мав всі законні підстави не проходити огляд, оскільки відповідно до п.2.5 ПДР України, саме водій зобов'язаний проходити даний огляд.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Сіренко М.Ю. апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Даних вимог закону судом першої інстанції в повній мірі дотримано не було.
Так, притягуючи до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення, суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно не з`ясував обставини справи, належним чином не проаналізував наявні в справі матеріали, у зв`язку з чим, дійшов необґрунтованого висновку про наявність в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції формально послався на те, що вина  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, направленням на огляд у «КМНКЛ «Соціотерапія» від 3 вересня 2025 року, відео з бодікамери та постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 5633492 від 03.09.2025 року за порушення передбачене ч.1 ст. 126 прим КУпАП.
Проте, такі висновки суду не грунтуються на встановлених обставинах.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно із п. 2.5 а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). 
Відповідно, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП виникає необхідність доведення одночасно двох обставин: 1) керування транспортним засобом і 2) перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).
Для виявлення вказаного правопорушення, транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції. Зупинка транспортного засобу - це припинення руху транспортного засобу.
Так, у своєму рішенні від 15 березня 2019 року Верховний суд у справі № 686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.
Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року Верховний суд зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Знаходження за кермом транспортного засобу, який не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 3 вересня 2025 року серії ЕПР1 № 442011 , інспектор УПП у м. Києві ДПП капітан поліції Целуйко Д.М. склав цей протокол про те, що громадянин  ОСОБА_1  3 вересня 2025 року, близько 02 год. 40 хв., керуючи в м. Київ по вул. Якуба Коласа, 1-б, автомобілем «ШКОДА» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушена мова, виражене тремтіння пальців рук), на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння від проходження такого огляду відмовився. Своїми діями порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
З аналізу відеозапису бодікамер поліцейських, які містяться в матеріалах справи, неможливо встановити факт керування  ОСОБА_1  транспортним засобом «ШКОДА» д.н.з. НОМЕР_1 , який не здійснює рух.
Так, відеозапис починається з того, що три працівника поліції стоять біля автомобіля, на водійському сидінні якого знаходиться ОСОБА_1 . Автомобіль поліції знаходиться поряд. В процесі розмови працівники поліції неодноразово пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп'яніння, на що ОСОБА_1 повідомляє: «Я не знаходжусь в русі». На що поліцейський каже: «Но був же, їздили»; ОСОБА_1 : «Де»; поліцейський: «В Києві» (02:32:48 хв запису).
На відеозапису не зафіксовано зупинка автомобіля «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 .
Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування  ОСОБА_1 транспортним засобом в матеріалах справи немає.
Сам по собі єдиний протокол про адміністративне правопорушення не може бути достатнім доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що інкримінується такій особі.
Таким чином, матеріалами справи не підтверджено факт керування  ОСОБА_1 автомобілем «ШКОДА» д.н.з. НОМЕР_1 . Відмова особи, яка не керувала транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не може вважатись порушенням п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП., оскільки обов`язковою умовою настання відповідальності за вказаною статтею, окрім перебування особи в стані сп`яніння, є встановлення «факту керування транспортним засобом» в такому стані. Такі складові сторони правопорушення повинні перебувати у нерозривному взаємозв`язку. 
Згідно ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Зважаючи на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих докази, які б підтверджували вину  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, висновок суду першої інстанції про визнання  ОСОБА_1 винним за ч.1 ст. 130 КУпАП є таким, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах, тому постанова підлягає скасуванню, а провадження -закриттю за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Сіренко Максимом Юрійовичем, задовольнити.
Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 7 жовтня 2025 року скасувати, провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Шкоріна