Справа № 952/58/26
№2/952/208/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.03.2026 Зачепилівський районний суд Харківської області у складі: 
головуючого судді - Яценка Є.І.,
за участю секретаря судового засідання - Оданець С.В.,
розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в с-ще Зачепилівка Харківської області цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:
Орган опіки та піклування Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачка ОСОБА_1 є матір`ю двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про батька дітей записані відповідно до ст. 135 СК України (зі слів матері). Вищевказані діти перебувають на обліку Служби у справах дітей Зачепилівської селищної ради, оскільки їхня мати неналежним чином виконує свої батьківські обв`язки по їх вихованню та утриманню, веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, вихованням дітей не займається, за місцем проживання характеризується негативно. При відвідуваннях матері дітей співробітниками Служби у справах дітей Зачепилівської селищної ради неодноразво було встановлено, що остання перебуває в стані алкогольного сп`яніння, діти недоглянуті, в будинку холодно та брудно. Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 04.12.2024 дітей було відібрано у відповідачки без позбавлення її батьківських прав. З 03.02.2025 діти перебувають в прийомній родині ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в с. Рояківка Берестинського району Харківської області. ОСОБА_1 постійно обіцяла перестати зловживати алкоголем, але так цього і не зробила. За час перебування дітей в прийомній сім`ї мати не відвідувала дітей, не цікавилася їх справами, не передавала їм необхідні речі чи смаколики. Також відповідачка в останній час неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності. 18.12.2025 при виїзді Служби у справах дітей Зачепилівської селищної ради за місцем проживання ОСОБА_1 остання повідомила, що з дітьми не спілкується, від алкогольної залежності не позбавилася, дітям буде краще проживати з прийомними батьками, ніж з нею.
14.01.2026 Виконавчим комітетом Зачепилівської селищної ради Харківської області прийнято рішення № 9 про звернення до суду з позовом про позбавлення матері ОСОБА_1 батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Від представниці позивачки Кібиш К.Є. надійшла заява про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. 

Відповідачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги органу опіки та піклування визнає в повному обсязі.

Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.
За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
В силу ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 . 
Відомості про батька дітей були записані зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України, що підтверджується Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану № 00043896171 від 05.03.2024 та № 00043893583 від 05.03.2024.
Неповнолітні діти перебувають на первинному обліку Служби у справах дітей Зачепилівської селищної ради Харківської області.
Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 04.12.2024 дітей було відібрано у відповідачки без позбавлення її батьківських прав. З 03.02.2025 діти перебувають в прийомній родині ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в с. Рояківка Берестинського (бувшого Кегичівського) району Харківської області, відповідно до розпорядження Берестинської районної військової адміністрації Харківської області № 23 від 03.02.2025.
Відповідно до інформації СПД №1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 періодично притягувалась до адміністративної відповідальності, а саме: 05.11.2022 за ч.1 ст. 178 КУпАП; 04.12.2022 за ч.1 ст. 127 КУпАП; 19.04.2023 за ст. 183 КУпАП; 01.03.2024 за ч.1 ст. 184 КУпАП. В 2025 році ОСОБА_1 притягувалась до адміністративної відповідальності 21.09.2025 за ст. 178 КУпАП та 26.09.2025 за ст. 183 КУпАП.
Згідно листа Служби у справах дітей Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області ОСОБА_1 за час перебування дітей у прийомній родині не цікавилася справами дітей, не виявляла бажання їх навістити, не передавала ні необхідних речей, ні смаколиків.
Відповідно до довідки-характеристики № 20-12/125 від 16.12.2025 виданої Рунівщинським старостинським округом №8 Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області ОСОБА_1 проживає в с. Рунівщина Берестинського району Харківської області, є матір`ю двох неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Діти з матір`ю не проживають, так як перебувають у будинку сімейного типу. ОСОБА_1 ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, часто зловживає алкогольними напоями, в неї вдома часто збираються особи для спільного розпиття спиртного у різний час доби.
Згідно листа КУ «Центр надання соціальних послуг» Зачепилівської селищної ради Харківської області № 01-16/21 від 13.01.2025 сім`я ОСОБА_1 з 14.03.2024 отримувала соціальну послугу «соціальний супровід», як сім`я, що перебуває в складних життєвих обставинах, проте з 20.12.2024 надання такої послуги припинено у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 плану соціального супроводу. Протягом 2025 року ОСОБА_1 самостійно не зверталася до центру надання соціальних послуг та на пропозиції спеціалістів щодо початку роботи з поновлення батьківських прав та повернення дітей реагувала відмовою.
Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області від 20.01.2026 № 255/03.01-25, за результатами засідання комісії з питань захисту прав дітей, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ч.1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
За положеннями ч.ч. 1,2 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
В силу ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини
Згідно ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч.2 та ч.4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно ст. ст..150, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».
У постанові від 04.03.2021 в справі №756/6112/18, провадження Ne61-12087св20 Верховний Суд вказав, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
За змістом роз`яснень, п.п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.01.2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04).
11.07.2017 Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.
Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-12, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Судом встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу та систематично, свідомо, без поважних причин, не виконуює належним чином своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7 та доньки ОСОБА_8 , в результаті чого рішенням суду від 04.12.2024 дітей було відібрано у матері без позбавлення батьківських прав. В подальшому дітей влаштовано в прийомну сім`ю (будинок сімейного типу). Проте відповідачка не змінила свого ставлення до дітей, не цікавиться їх життям, не спілкується з ними та не телефонує, участі у їх вихованні та розвитку не приймає, матеріально не забезпечує, не займається підготовкою до самостійного життя, що підтверджується доказами, долученими до матеріалів справи. Тому суд вважає за можливе позбавити відповідачку батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Ухвалюючи дане рішення, суд керується тим, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі.
Водночас, суд вважає за доцільне, роз`яснити відповідачці положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.
Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
В силу ч. 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Зважаючи на положення ч.6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки у дохід держави судовий збір у сумі 1 331,20 грн., оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом звільнений від сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,12,76,141,258,263-265,280-284 ЦПК України, ст.ст. 19,150,151,164,166,180-184,192 СК України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Позов Органу опіки та піклування Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав- задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір на користь держави в розмірі 1 331,20 грн., який перерахувати: отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UА908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету:22030106.

Відповідно до ч.5 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Роз`яснити, що батько, мати, які позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Суддя Є.І. Яценко