КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2026 року справа №320/62668/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши за правилами загального позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Броварський меблевий комбінат» до Головного управління ДПС у Київській області, третя особа: BIESEF INVESTMENTS LIMITED про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне акціонерне товариство «Броварський меблевий комбінат» з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – BIESEF INVESTMENTS LIMITED (далі – Компанія), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.12.2024 № 52877/10-36-23-02.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне податкове повідомлення-рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки не відповідає критеріям правомірності, закріпленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, чим порушує права та законні інтереси позивача. Також представник позивача зазначив, що висновки акту перевірки є помилковими, оскільки між позивачем та третьою особою мали місце відносини кредитування, в межах яких, за користування кредитними коштами, позивачем сплачувалися на користь нерезидента проценти, з яких ним утримувався та сплачувався до бюджету України податок на прибуток іноземних юридичних осіб за ставкою 2 % в 2018 та 2019 роках та за ставкою 5 % у 2020 та 2021 роках відповідно до вимог податкового законодавства. Натомість контролюючий орган дійшов помилкового висновку, що контрагент позивача – третя особа здійснює свою діяльність в Україні через постійні представництва, а тому виплачені таким нерезидентам доходи повинні бути оподатковані за ставкою 15%. Окрім того, представником позивача зауважено на відсутності правових підстав для призначення перевірки. 
Представником відповідача подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним податковим законодавством, за результатом документальної позапланової виїзної перевірки позивача, якою встановлено порушення позивачем положень податкового законодавства. При цьому вказано, що оскільки нерезидент не зареєстрував в Україні постійного представництва, а позивач сплачував доходи у вигляді відсотків не на користь постійного представництва, а безпосередньо на користь нерезидента, при виплаті відсотків позивач мав утримати з суми такого доходу податок на доходи нерезидентів за ставкою 15%. Також зауважено, що правовою підставою для проведення перевірки позивача стало ненадання ним у повному обсязі пояснень та інформації на запит контролюючого органу. 
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, окрім наведених у позові обставин та доводів, що відповідачем не надано доказів про наявність законодавчих підстав для проведення перевірки відносно позивача. Також представник позивача наголосив на недопустимості прийняття судом до уваги в якості доказу наданий відповідачем лист податкового департаменту Міністерства фінансів Республіки Крим від 12.12.2021 №D.T.3.10.43.2/A V.215 Р.819 щодо компанії BIESEF INVESTMENTS LIMITED, оскільки запит контролюючого органу, який передував такій відповіді стосувався інших українських підприємств, а не позивача. Окрім того, при перевірці відповідачем використані документи, надані органами іноземних країн, які не легалізовані законним способом в Україні, що суперечить положенням чинного законодавства.
Представником третьої особи подані пояснення по суті спору, в яких зазначено, що третя особа ніколи не мала постійних чи тимчасових представництв на території Україні. Разом з тим компанія уклала ряд кредитних договорів із українськими підприємствами, включаючи ПАТ «БРОВАРСЬКИЙ МЕБЛЕВИЙ КОМБІНАТ». При цьому, компанія використовувала виключно власні кошти для фінансових операцій із ПАТ «Броварський меблевий комбінат». Кредитні договори укладені із українськими підприємствами та додаткові угоди до них підписувалися повіреним компанії Григор?євим Вадимом на підставі довіреності. Повірений Григор?єв Вадим не приймав самостійних рішень щодо укладення договорів та внесення змін до будь-яких договорів. Видані йому довіреності були спеціальними та передбачали обмежений перелік повноважень виключно для виконання рішень директорів, прийнятих у Республіці Кіпр. Обмеження та чітке визначення меж повноважень повіреного визначалися кожною окремою резолюцією компанії. Відповідно, дії підписанта були чітко регламентовані ухваленими резолюціями та умовами договорів. Впродовж 2017-2021 років третьою особою було перераховано українським компаніям за кредитними договорами грошові кошти у розмірі 116 421 737,47 доларів США. Перерахування грошових коштів здійснювалось з банківських рахунків відкритих у Швейцарії. Проценти отримані від українських компаній в період з 2017 по 2021 роки, зокрема отримані від позивача, третя особа використовувала для власної інвестиційної діяльності. Виплати процентів за користування кредитами оподатковувалися відповідно до положень Конвенції між Україною та Кіпром про уникнення подвійного оподаткування, згідно якої ставка податку на прибуток іноземних юридичних осіб становила 2 % у 2018-2019 роках та 5 % у 2020-2021 роках. Саме третя особа, резидент Республіки Кіпр, була та залишається кінцевим бенефіціарним власником відсотків, отриманих від українських компаній за кредитними договорами, з огляду на що, висновки про наявність представництва на території України чи наявність в діях повіреного компанії ознак здійснення діяльності постійного представництва є абсолютно хибними, оскільки самі лише факти видачі нерезидентом довіреностей фізичній особі не можуть свідчити про здійснення повіреним діяльності постійного представництва у розумінні положень Конвенції про уникнення подвійного оподаткування укладеної між Республікою Кіпр та Україною.
Розглянувши подані сторонами (їх представниками) документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 
Листом від 14.10.2022 № 10833/12/10-36-02 ГУ ДПС у Київській області повідомило позивача, що за результатами аналізу податкової декларації з податку на прибуток за 2018-2021 роки встановлено виплату ним на користь нерезидентів процентів в сумі 129368218. Разом з тим, на підставі наявної у контролюючого органу інформації, неможливо встановити фактичного бенефіціара доходу, який зазначений у додатку ПН до рядка 23 ПН Податкової декларації з податку на прибуток. У зв`язку з наведеним, контролюючий орган просив позивача надати пояснення та документальне підтвердження щодо складання міжнародних договорів, підстави звільнення від оподаткування, інформацію щодо нерезидента. 
Листом від 15.11.2022 № 15/11 позивач надав контролюючому органу інформацію та документальне підтвердження по взаємовідносинам з нерезидентами по яким задекларовані виплати в податковій декларації з податку на прибуток та додатку ПН до рядка 23 ПН Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2018-2021 роки (договори, виписки з банків, сертифікати, довідки про сплачений нерезидентом в Україні податок на прибуток).
Наказом ГУ ДПС у Київській області від 04.10.2024 № 2721-п, керуючись підпунктом 19-1.1.1. пункту 19-1.1. статті 19-1, підпунктом 20.1.4. пункту 20.1. статті 20, підпунктом 75.1.2. пункту 75.1. статті 75, підпунктом 78.1.1. пункту 78.1. статті 78, пунктом 82.2. статті 82, підпунктом 69.2-2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ перехідних положень Податкового кодексу України, була призначена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з 18.10.2024 тривалістю 10 робочих днів. 
У зв`язку з проведенням документальної позапланової виїзної перевірки, ГУ ДПС у Київській області направив позивачу запит № 1 контролюючого органу про подання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 18.10.2024, яким просив надати до 12 год 00 хв 23.10.2024 інформацію, документи/копії документів засвідчені підписом посадової особи та скріплені печаткою підприємства (за наявності) щодо дотримання податкового законодавства при здійсненні виплат доходу на користь нерезидента визначених у підпункті 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 ПКУ з джерелом його походження з України (запит вручено позивачу 18.10.2024 14 год 15 хв).
У відповідь на вказаний запит, листом від 23.10.2024 № БМК-2221, позивач надав контролюючого органу засвідчені копії наявних запитуваних документів та повідомив, що договори з нерезидентами, зокрема Biesef investments limited (Республіка Кіпр) були вилучені в рамках досудового розслідування № 42022000000001113 від 17.08.2022 під час обшуку 10-11 січня 2023 року згідно Протоколу обшуку від 10-11 січня 2022 року підписаний детективом відділу детективів із захисту економіки у сфері віртуальних активів Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України Володимиром Стасенко.
На підставі наказу ГУ ДПС у Київській області від 04.10.2024 № 2721-п контролюючим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача за період з 01.10.2018 по 31.12.2021, з питань дотримання вимог чинного законодавства при виплаті доходів із джерелом походження з України на користь нерезидента BIESEF INVESTMENTS LIMITED (Республіка Кіпр), за результатами якої складено акт від 07.11.2024 № 55446/10-36-23-02/32499163 (далі - Акт), яким зафіксовано, що перевіркою встановлено порушення платником податку підпункту 141.4.2. пункту 141.4. статті 141 Податкового кодексу України в частині неутримання та неперерахування до бюджету податку від суми сплаченого доходу нерезиденту, в результаті чого занижено податок з доходу нерезидента у сумі 15 617 679 грн, у тому числі за 4 квартал 2018 року в сумі 8 985 885 грн, за 1 квартал 2019 року в сумі 582 404 грн, за 3 квартал 2019 року в сумі 800 770 грн, за 2 квартал 2020 року в сумі 2 319 371 грн, за 3 квартал 2021 в сумі 2 905 144 грн, за 4 квартал 2021 року в сумі 24 071 грн.
Таких висновків контролюючий орган дійшов виходячи з аналізу взаємовідносин позивача з нерезидентом BIESEF INVESTMENTS LIMITED.
Так перевіркою встановлено, що між позивачем (Позичальник) та RETRAVOX CONSULTING LIMITED (РЕТРАВОКС КОНСАЛТІНГ ЛІМІТЕД) (Позикодавець, кредитор) 22.12.2008 укладено договір № 2 (з урахуванням додаткових угод щодо продовження терміну погашення позики; зміни відсоткової ставки на 4 %; зміни кредитора) про надання кредиту на суму 8 900 000 доларів США.
Відповідно до додаткової угоди від 15.01.2018 № 5 (м. Київ) до вказаного договору, кредитор RETRAVOX CONSULTING LIMITED передав, а Новий кредитор BIESEF INVESTMENTS LIMITED прийняв на себе всі права та обов`язки Кредитора за договором та став стороною Договору. Відсоткова ставка - 7%. Договір підписано зі сторони Позичальника - ОСОБА_1 , що діє на підставі статуту; зі сторони нового кредитора BIESEF INVESTMENTS LIMITED (Республіка Кіпр) - ОСОБА_2 , громадянином України, що діє на підставі доручення від 20.10.2017, підписаного Stelios Leronymides від імені директора S.I. Суlaw Services Limited. 
Додатково укладено договір про відступлення права вимоги № 1 (м. Київ) до Договору № 2 про надання кредиту від 22.12.2008, за яким первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв на себе всі права та обов`язки за Договором № 2 про надання кредиту. Сума боргу на дату укладення Договору про відступлення права вимоги складає 7 774 872,43 допарів США за основною сумою боргу та за відсотками 2 282 617,35 доларів США. Підписано зі сторони нового кредитора BIESEF INVESTMENTS LIMITED (Республіка Кіпр) - ОСОБА_2 , громадянином України, що діє на підставі доручення від 20.10.2017, підписаного Stelios Leronymides від імені директора S.I. Суlaw Services Limited; зі сторони первісного кредитора RETRAVOX CONSULTING LIMIED (Республіка Кіпр) - директор Сергій Ковальчук, що діє на підставі статуту.
Крім того, між вказаними суб`єктами укладено договір № 4 про надання позики від 19.10.2018 (м. Київ), відповідно до умов якого Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику на умовах повернення, строковості, та цільового характеру використання позики. Загальний розмірі позики - 10 000 000 Доларів США, для фінансування діяльності Позичальника. Відсоток під який надається позик - 9,8%. Підписано зі сторони кредитора BIESEF INVESTMENTS LIMITED (Республіка Кіпр) - ОСОБА_2 , громадянином України, що діє на підставі доручення від 20.10.2017, підписаного Stelios Leronymides від імені директора S.I. Суlaw Services Limited; зі сторони позичальника – Генеральним директором ОСОБА_1 , що діє на підставі статуту. 
Також, між позивачем та BIESEF INVESTMENTS LIMITED (Республіка Кіпр) укладено договір новацій № 1 від 01.12.2019 (м. Київ, з урахуванням додаткових угод про зміну відсоткової ставки), за умовами якого зобов`язання, яке виникає між Сторонами на підставі цього договору, замінює собою зобов`язання, які виникли між Сторонами за Договорами № 2 про надання кредиту від 22.12.2008. Станом на 01.12.2019 заборгованість Позичальника за Договором № 2 про надання кредиту від 22.12.2008 складає 8562 872,43 доларів США за основною сумою кредиту за відсотками 255 158,60 доларів США Станом на 01.12.19 сума боргу Позичальника за Договором № 4 про надання позики від 19.10.2018 становить 1 020 000 доларів США за основною сумою позики та 97 795,95 доларів США за відсотками. Загальна сума боргу Позичальника по всіх вищезазначених договорах станом на 01.12.2019 становить 9 582 872,43 доларів США та загальна сума боргу за відсотками становить 352 954,55 доларів США. Загальна сума кредиту за Договором № 2 про надання кредиту від 22.12.2008 складає 8 900 000 доларів США. Загальна сума позики за Договором № 4 про надання позики від 19.10.2018 складає 10 000 000 доларів США. Загальна сума Договору складає 18 900 000 доларів США. Підписано зі сторони кредитора - ОСОБА_2 , громадянином України, що діє на підставі доручення від 30.10.2019; зі сторони позичальника – Генеральним директором ОСОБА_1 , що діє на підставі статуту. 
Відповідно до доручень ОСОБА_3 , на якого надані вказані довіреності, має право (без права передоручення): за дорученням, яке діє з 20.10.2017 по 20.10.2018 укладати, змінювати або розривати будь-які договори застави (іпотеки) та додатки до договорів застави та будь-які інші договори, заяви, листи, повідомлення, акти, реєстраційні картки та форми, пов`язані з ними, та отримати будь-які необхідні документи. Усі дії та документи, зазначені вище, виконуються відповідно до умов договорів застави, договорів майнової поруки, кредитних договорів, які вже укладені з компаніями, зокрема ПрАТ «Броварський меблевий комбінат» (32499163).
За дорученням, яке діє з 01.11.2018 по 01.11.2019, Григор?єв Вадим (без права передоручення): підписувати, діяти, укладати, виконувати, змінювати, укладати або скасовувати будь-які іпотечні договори та додаткові угоди до іпотечних договорів або будь-які інші договори, пов`язані з ними заяви, листи, повідомлення, реєстраційні акти картки, бланки та отримувати необхідні документи, договори про звернення стягнення на предмет іпотеки та/або кредитні договори (договори позики), договори доручення, будь-які пов`язані з ними додаткові договори, у тому числі договори, зазначені в ст. зміна кредитора; листи, заяви, накази з підприємствами, зокрема ПрАТ «Броварський меблевий комбінат» (32499163).
За дорученням, яке діє з 30.10.2019 по 01.11.2020, Григор?єв Вадим (без права передоручення): підписувати, діяти, укладати, виконувати, змінювати, укладати або скасовувати будь-які іпотечні договори та додаткові угоди до іпотечних договорів або будь-які інші договори, пов`язані з ними заяви, листи, повідомлення, реєстраційні акти картки, бланки та отримувати необхідні документи, договори про звернення стягнення на предмет іпотеки та/або кредитні договори (договори позики), договори доручення, будь-які пов`язані з ними додаткові договори, у тому числі договори, зазначені в ст. зміна кредитора; листи, заяви, накази з підприємствами, зокрема ПрАТ «Броварський меблевий комбінат» (32499163).
За дорученням, яке діє з 22.10.2020 по 20.10.2021, Григор?єв Вадим (без права передоручення): підписувати, діяти, укладати, виконувати, змінювати, укладати або скасовувати будь-які іпотечні договори та додаткові угоди до іпотечних договорів або будь-які інші договори, пов`язані з ними заяви, листи, повідомлення, реєстраційні акти картки, бланки та отримувати необхідні документи, договори про звернення стягнення на предмет іпотеки та/або кредитні договори (договори позики), договори доручення, будь-які пов`язані з ними додаткові договори, у тому числі договори, зазначені в ст. зміна кредитора; листи, заяви, накази з підприємствами, зокрема ПрАТ «Броварський меблевий комбінат» (32499163).
Таким чином, громадянину України ОСОБА_4 надано право вчиняти суттєві правочини від імені нерезидента, підписувати від його імені документи, користуватися печаткою підприємства, а також вчиняти всі необхідні дії, які на думку представника будуть доцільні для ефективного ведення справ Компанії. 
На виконання Договору 2 про надання кредиту та Договору новацій № 1, у період з 01.10.2018 по 31.12.2021 позивачем здійснено виплату процентів нерезиденту BIESEF INVESTMENTS LIMITED (Республіка Кіпр) на загальну суму 3 990 938,03 доларів США. Одночасно, під час здійснення виплат процентів нерезиденту, позивачем утримано та сплачено до відповідного бюджету податок на прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 3586617 (ставка податку встановлена платником – 2% у 2019 році та 5 % у 2020-2021 роках).
Також, до перевірки позивачем надано нотаріально засвідчені копії сертифікатів (свідоцтва) від 22.01.2018 № 12210690К, від 18.01.2019 № 12210690K, від 30.03.2020 №12210690K, від 22.07.2021 № 12210690К, видані Податковим управлінням Міністерства фінансів Республіки Кіпр, які підтверджують, що нерезидент компанія BIESEF INVESTMENTS LIMITED (Республіка Кіпр) є резидентом Республіки Кіпр, підписані комісаром відомства з питань оподаткування прибутків А. Hadjidemetriou.
Разом з тим, на запит № 18179/5/10-36-23-02 від 17.09.2024 ГУ ДПС у Київській області отримано від Офісу Генерального прокурора від 09.10.2024 № 08/1-44526-22 копії матеріалів кримінального провадження № 42022000000001113 від 17.08.2024, з яких встановлено, що компанія BIESEF INVESTMENTS LIMITED не здійснювала жодної реальної комерційної діяльності на Кіпрі. Компанія BIESEF INVESTMENTS LIMITED перебуває на стадії виключення з реєстру компаній. За адресою: 1 Stasinou, Mitsi Building, 1st floor, Office 4, Plateia Eleftherias, Nicosia 1060, Cyprus. Компанія утримує повністю обладнаний та діючий офіс за адресою: 4 Kadmou, Agios Andreas, S.I. Olympia Business Centre, Office 105, Nicosia 1105, Cyprus, розташована інша компанія, а BIESEF INVESTMENTS LIMITED не мають власного офісу/приміщення на Кіпрі. Згідно з даними, наданими Адміністрацією Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України за 2018-2021 роки Григор?євим Вадимом вбачається, що він перебував в Україні протягом 2018 року 232 дні, протягом 2019 року 258 дні, протягом 2020 року – 333 дні, протягом 2021 року – 312 дні.
Для з`ясування правомірності користування позивачем пониженою ставкою (передбачено умовами Конвенції) при оподаткуванні доходів нерезидента, здійснено направлення спеціального запиту до компетентного органу Республіки Кіпр щодо отримання податкової інформації стосовно взаємовідносин українського підприємства та компанії BIESEF INVESTMENTS LIMITED, а також чіткого встановлення бенефіціарного власника доходу у вигляді процентів.
Листом від 22.12.2021 № 3.10.43.2/A V.215 Р.819 отримано відповідь від компетентного органу Республіки Кіпр (далі - лист КО Кіпру) на спеціальний запит стосовно компанії BIESEF INVESTMENTS LIMITED, в якій зазначено, що компанія заснована на Кіпрі 20.10.2007. Основною діяльністю компанії є інвестиційна та фінансова діяльність, включаючи будь-яку діяльність, що приносить дохід у вигляді процентів. Зареєстрований офіс компанії BIESEF INVESTMENTS LIMITED знаходиться за адресою: 1 Stasinou, Mitsi Building, 1st floor, Office 4, Plateia Eleftherias, Nicosia 1060, Cyprus. Компанія утримує повністю обладнаний та діючий офіс за адресою: 4 Kadmou, Agios Andreas, S.I. Olympia Business Centre, Office 105, Nicosia 1105, Cyprus. Метою компанії є адміністрування грошових резервів та інструментів групи. Наявні кошти групи, включаючи будь-який прибуток від її діяльності, об`єднуються та розподіляються через BIESEF INVESTMENTS LIMITED, яка діє як казначейська компанія групи, у формі позик/фінансової підтримки для задоволення потреб у ліквідності та оборотному капіталі різних компаній групи/пов`язаних компаній. З огляду на повноваження надані спеціальними довіреностями від 20.10.2017, 01.11.2018, 30.10.2019, 22.10.2020 та інформації від іноземного компетентного органу є директором компанії - орган управління, діяльність компанії «BIESEF INVESTMENTS LIMITED», яка здійснювалась в Україні Григор?євим Вадимом в інтересах компанії є предметом господарської діяльності компанії-нерезидента, має ознаки діяльності постійного представництва нерезидента.
Згідно відповіді компетентного органу, бенефіціарним власником та директором компанії «BIESEF INVESTMENTS LIMITED» є ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), код НОМЕР_1 . У періоді з 01.10.2018 по 31.12.2021 єдиним акціонером BIESEF INVESTMENTS LIMITED, який володіє 100% акціонерного капіталу компанії, є Goeleo Enterprises Ltd (Кіпр). З 2018 року, Goeleo Enterprises Ltd також було акціонером таких компаній, зокрема, ПрАТ «Броварський меблевий комбінат» (32499163).
Таким чином, іноземний компетентний орган підтвердив, що власником компанії BIESEF INVESTMENTS LIMITED є пан ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ). У листі отриманому від іноземного компетентного органу Вадим Григор`єв є бенефіціарним власником і має вирішальний вплив на діяльність компанії і діє у власних інтересах.
3 огляду на наведені обставини та повноваження надані спеціальними довіреностями від 20.10.2017, 01.11.2018, 30.10.2019, 22.10.2020 Вадим Григор`єв є директором компанії - орган управління, діяльність компанії «BIESEF INVESTMENTS LIMITED», яка здійснювалась в Україні Григор?євим Вадимом в інтересах компанії є предметом господарської діяльності компанії-нерезидента, має ознаки діяльності постійного представництва нерезидента. 
Також ОСОБА_7 отримував заробітну плату на території України від ПАТ «Житомирський меблевий комбінат» та ПрАТ «Дпіробудмашина», будучи їх бенефіціарним власником та акціонером. Вказані товариства є акціонерами позивача, у зв`язку з чим контролюючий орган дійшов висновку, що позивач входить до групи компаній, що контролюється ОСОБА_9 . Отже ОСОБА_3 не є по відношенню до компанії ПАТ «БРОВАРСЬКИЙ МЕБЛЕВИЙ КОМБІНАТ» агентом з незалежним статусом, оскільки активно залучений до діяльності групи пов`язаних компаній, до яких входить.
Згідно з підпунктом 168.2.1. пункту 168.2 статті 168 Податкового кодексу, платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів. Згідно даних податкової декларації за 2018, 2019, 2020, 2021 роки відсутні дані про декларування громадянином ОСОБА_9 будь-яких іноземних доходів (зокрема, ті, які могли б мати своїм джерелом походження компанію BIESEF INVESTMENTS LIMITED).
Враховуючи наведені вище факти та обставини в їх сукупності, контролюючий орган виснував, що компанія BIESEF INVESTMENTS LIMITED (Республіка Кіпр) здійснювала свою діяльність в Україні через постійне представництво у вигляді постійного місця діяльності, в якому в значних обсягах здійснювалась господарська діяльність нерезидента. Така діяльність виходила за межі діяльності підготовчого та допоміжного характеру з огляду на той факт, що діяльність постійного представництва співпадає з основною діяльністю нерезидента та становить значну його частину. Приймаючи до уваги, що нерезидент не зареєстрував в Україні постійного представництва, а ПАТ «БРОВАРСЬКИЙ МЕБЛЕВИЙ КОМБІНАТ» сплачувало доходи у вигляді відсотків не на користь постійного представництва, а безпосередньо на користь нерезидента, при виплаті відсотків ПАТ «БРОВАРСЬКИЙ МЕБЛЕВИЙ КОМБІНАТ» мало утримати з суми такого доходу податок на доходи нерезидентів за ставкою 15%.
До акту позивачем подавалися письмові заперечення, за результатом розгляду яких висновки акту були залишені без змін, а заперечення без задоволень. 
На підставі Акту відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 11.12.2024 № 52877/10-36-23-02, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 17618992 грн (15617679 грн – сума грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням, 2001313 грн – за штрафними (фінансовими) санкціями).
Вважаючи висновки акту перевірки помилковими, а прийняте на їх підставі податкове повідомлення-рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом про його скасування.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходить з такого. 
Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Виходячи з наведених норм основного закону у зв`язку з положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.
При цьому, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.
Зокрема, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) (заява № 37801/97, пункт 36), вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
Разом з тим, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі – Кодекс).
За приписами підпункту 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Кодексу, податкове законодавство України ґрунтується, у тому числі, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Відповідно до статті 20 Кодексу, контролюючі органи мають право, зокрема: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (підпункт 20.1.4. пункту 20.1.); визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків (підпункт 20.1.18. пункту 20.1.); застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи (підпункт 20.1.19. пункту 20.1.).
Водночас, посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, окрім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1., 21.1.4. пункту 21.1. статті 21 Кодексу).
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1. статті 75 Кодексу).
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (підпункт 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 Кодексу).
За приписами підпункту 78.1.1. пункту 78.1. статті 78 Кодексу документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Відповідно до пункту 78.4. статті 78 Кодексу, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Виходячи з наведених положень Кодексу вбачається, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та вручення оформленого відповідно до вимог Кодексу наказу про проведення документальної позапланової перевірки (формальна підстава). 
Разом з тим судом встановлено, що відповідач наказом від 04.10.2024 № 2721-п призначив документальну позапланову виїзну перевірку позивача на підставі підпункту 78.1.1. пункту 78.1. статті 78 Податкового кодексу України, що суд вважає безпідставним, оскільки відповідач не довів та документально не підтвердив наявність законодавчих підстав для призначення та проведення відносно позивача відповідної перевірки.
У запиті контролюючого органу від 14.10.2022 №10833/12/10-36-02, що передував перевірці та яким у позивача витребовувались документи по взаємовідносинам з третьою особою, зазначено лише про наявність у ГУ ДПС у Київській області інформації, на підставі якої неможливо визначити фактичного бенефіціара задекларованого позивачем доходу. Натомість не зазначено, яка саме це інформація та про порушення яких норм податкового та валютного законодавства вона свідчить. При цьому, відповідні документи та пояснення були надані позивачем у встановлений строк, про що зазначено відповідачем в акті. Обставин ненадання позивачем документів відповідачем у встановленим податковим законодавством спосіб не зафіксовано.
Таким чином, виходячи з вищезазначеного вбачається, що у відповідача були відсутні правові підстави, передбачені підпунктом 78.1.1. пункту 78.1. статті 78 Кодексу для проведення відносно позивача документальної позапланової виїзної перевірки на підставі наказу від 04.10.2024 № 2721-п.
Зважаючи на наведене, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18, відповідно до якого, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Окрім наведених висновків, суд враховує правову позицію Верховного Суду наведену у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18 про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.
Отже, зміст висновків наведених постанов свідчить про те, що установивши порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд може не переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду.
Відповідно, встановлення обставин щодо неправомірності проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої були прийняте спірне податкове повідомлення-рішення, є достатнім для висновку про його протиправність. При цьому відсутній обов`язок перевірки судом порушення позивачем вимог податкового законодавства, встановлених за результатами такої перевірки. 
Судом встановлено, що у відповідача були відсутні правові підстави для проведення відносно позивача документальної позапланової виїзної перевірки, за результатами якої складено акт, на підставі якого відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення відносно позивача, що свідчить про його протиправність та, в силу вищенаведеного.
Поряд з вищенаведеним, суд також зазначає, що відповідно до підпунктів 83.1.1.-83.1.7. пункту 83.1. статті 83 Кодексу для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи; мультимедійна інформація (фото, відео-, звукозапис), отримана (виготовлена) контролюючими органами.
За приписами пунктів 85.1., 85.2., 85.4., 85.6., 85.8. статті 85 Кодексу, забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.
Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Судом встановлено, що під час проведення перевірки позивача, відповідач направляв йому запит про подання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження, на який позивач також надав відповідь та наявні у нього документи (окрім тих, які були вилучені у нього в рамках кримінального провадження, про що зазначено в акті. 
Наявні в матеріалах справи документи (договори, додаткові угоди, довіреності тощо) по взаємовідносинам позивача з компанією BIESEF INVESTMENTS LIMITED (Республіка Кіпр) досліджувалися відповідачем під час перевірки. При цьому, дефектність чи невідповідність таких документів положенням чинного законодавства в акті не зафіксовано. Судом вказаних обставин щодо поданих документів також не встановлено, що свідчить про реальність взаємовідносин позивача з нерезидентом. 
Водночас судом встановлено, що висновки про порушення позивачем підпункту 141.4.2. пункту 141.4. статті 141 Кодексу в частині неутримання та неперерахування до бюджету податку від суми сплаченого доходу нерезиденту - BIESEF INVESTMENTS LIMITED (Республіка Кіпр), сформовані фактично на підставі даних листа податкового департаменту Міністерства фінансів Республіки Кіпр від 22.12.2021 №D.T.3.10.43.2/A V.215 Р.819 (відповідь на спеціальний запит).
Враховуючи наведене суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції про взаємну адміністративну допомогу у податкових справах на прохання запитуючої держави запитувана держава надає запитуючій державі будь-яку інформацію, що згадується в статті 4 та стосується конкретних осіб чи операцій.
Згідно з Порядком обміну податковою інформацією за спеціальними письмовими запитами з компетентними органами іноземних країн, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 30.11.2012 № 1247 (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), спеціальний запит, який направляється до компетентного органу іноземних країн, повинен містити дані щодо суб`єкта господарювання резидента, пояснення (опис) справи, щодо якої необхідна інформація, детальний опис інформації, яка є предметом спеціального запиту, обґрунтування підстав та сумнівів з питань, порушених у спеціальному запиті, викладені чіткими та лаконічними формулюваннями. 
Отже, відповідь на спеціальний запит має стосуватися виключно того суб`єкта господарювання резидента України, який зазначений в спеціальному запиті.
Натомість, як вбачається зі змісту листа податкового департаменту Міністерства фінансів Республіки Кіпр від 22.12.2021 №D.T.3.10.43.2/A V.215 Р.819 запит фіскального органу України до іноземного компетентного органу стосувався виключно українських підприємств ТОВ «Євротекстиль» і ПрАТ «Магазин Киянка», тобто не мав жодного відношення до позивача та його взаємовідносин з BIESEF INVESTMENTS LIMITED (Республіка Кіпр).
Таким чином, в основу висновків акту про порушення позивачем підпункту 141.4.2. пункту 141.4. статті 141 Кодексу, що стало підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, відповідачем покладено документ, який суперечить підпункту 83.1.6. пункту 83.1. статті 83 Кодексу.
У відповідності до частини першої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonoustree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України». Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефгенпроти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини. На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейраде Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимим.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 04.03.2021 у справі № 640/18411/16, невиконання вимог закону щодо наявності підстав для призначення та проведення документальної перевірки та не спростування відповідачем обставин незаконності рішення про призначення перевірки, призводять до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, акт перевірки, отриманий в результаті такої перевірки, виходячи з положень допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. 
Таким чином, податкове повідомлення рішення та інші рішення, прийняті за наслідками такої перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатися правомірними та підлягають скасуванню. Такі висновки суду обґрунтовані сталою практикою Верховного Суду, зафіксованою у постановах від 15.01.2020 у справі № 820/609/18, від 29.10.2020 у справі № 520/11034/18, від 24.12.2020 у справі № 320/6463/18, від 09.02.2021 у справі № 804/3329/15.
Враховуючи наведені обставини суд доходить висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для призначення перевірки позивача, отже результати такої перевірки не породжують для позивача правових наслідків, зокрема у вигляді оформлення результатів перевірки. Відповідно, складений відповідачем акт від 07.11.2024 № 55446/10-36-23-02/32499163 про результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача, згідно з частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, є недопустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.
Окрім того, відповідно до частини восьмої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі статтею 13 Закону України від 23.06.2005 № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Разом з тим, ні Конвенцією про взаємну адміністративну допомогу в податкових справах, ні Конвенцією між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, ні Порядком обміну податковою інформацією за спеціальними письмовими запитами з компетентними органами іноземних країн, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 30.11.2012 № 1247, не передбачено звільнення від легалізації відповіді на спеціальний запит. Інших угод між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в адміністративних справах, котрі б звільняли від легалізації відповіді на спеціальний запит не укладено.
При цьому, стаття 3 Гаазької конвенції від 05.10.1961, яка набула чинності для України з 22.12.2003 встановлює, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. 
Згідно з абзацом четвертим пункту 8 Розділу І Інструкції з діловодства в місцевих та адміністративних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20.08.2019 №814, передбачено, що у діловодстві суду можуть використовуватися вхідні документи, викладені іноземною мовою, забезпечені офіційним перекладом відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу (частина перша статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
У свою чергу, статтею 79 Закону України від 02.09.1993 № 3425-ХІІ «Про нотаріат» та главою 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено порядок нотаріального засвідчення вірності перекладу документа, у тому числі встановлено, що нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус. При цьому, перекладач разом з документом, що встановлює його особу, повинен надати документ, який підтверджує його кваліфікацію. Переклад має бути зроблений з усього тексту документа, що перекладається і закінчуватися підписами. Переклад, розміщений на окремому від оригіналу чи копії аркуші, прикріплюється до нього, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса і його печаткою.
Всупереч наведених положень, в основу висновків акту перевірки відносно позивача та правової позиції у даній справі відповідачем покладено відомості з неофіційного перекладу відповіді компетентного органу іноземної країни, тобто використано документ, який не може вважатися належним та допустимим доказом у розумінні процесуального закону. 
Окрім того, відповідачем не надано належних та допустимих докази, на яких ґрунтується переважна більшість його доводів та висновків про нібито порушення позивачем податкового законодавства.
Разом з тим, відповідно до частини другої стаття 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
За приписами частин третьої-четвертої статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.
Проте, всупереч наведених вимог, відповідачем до відзиву на позов не долучалися усі документи та матеріали, на підставі яких ним сформовані висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства, а надані документи не відповідають критеріям доказів за приписами процесуального законодавства, отже не можуть бути прийняті судом до уваги. 
Також суд критично сприймає використання відповідачем під час перевірки та обґрунтування доводів у справі інформацію від Офісу Генерального прокурора (від 09.10.2024 № 08/1-44526-22) з матеріалів кримінального провадження № 42022000000001113 від 17.08.2024, оскільки, по-перше, це суперечить пункту 83.1. статті 83 Кодексу; по-друге, контролюючий орган не може формувати висновки, які створюють для платника податків негативні наслідки та відповідальність, на підставі матеріалів незавершеного кримінального провадження за відсутності вироків суду, які б набрали законної сили.
Одночасно суд зазначає, що застосування в адміністративному судочинстві доказів з кримінального провадження (до ухвалення вироку суду) є небезпечним та недоцільним, оскільки суд не має фактичної можливості оцінити всі докази кримінального провадження в сукупності та має опиратися на докази, які на думку слідчого мають доводити провину особи без дослідження доказів, які б могли виправдати особу, тобто, в даному випадку відповідач та суд позбавлені можливості оцінити всі наявні докази кримінального провадження та таку оцінку має надавати суд в кримінальному судочинстві.
При цьому, відповідно до положень статей 72, 74, 78 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно, адміністративний суд не може оцінити докази з кримінального провадження на предмет дотримання порядку їх одержання, обставини вчинення кримінальних правопорушень, та ці обставини мають бути підтверджені виключно вироком суду, який набрав законної сили та тільки такий вирок є обов`язковим для адміністративного суду в частині обставин чи мали місце такі обставини та чи вчинені вони певною особою.
Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в рішеннях від 27.03.2018 у справі №816/809/17, від 20.03.2020 у справі № 520/399/19, від 02.12.2020 у справі № 160/2758/19, від 02.12.2020 у справі 420/5368/18, від 03.02.2021 у справі №826/14004/17, від 27.05.2021 у справі №822/1386/18, які свідчать, що матеріали кримінального провадження не можуть бути прийняті до уваги при прийнятті рішення у справі за відсутності вироку суду в кримінальному провадженні, а у відповідності до положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, враховуючи відсутність вироку суду в кримінальному проваджені №42022000000001113 від 17.08.2024, матеріали якого, у тому числі, покладені відповідачем в основу акту перевірки та прийнятого спірного податкового повідомлення-рішення, суд вважає висновки відповідача сформовані на їх підставі передчасними. 
Окрім вищенаведеного суд зазначає таке. 
Підставою для прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення став висновок контролюючого органу про безпідставне зниження позивачем ставки податку з суми сплаченого доходу нерезиденту - компанії BIESEF INVESTMENTS LIMITED (Республіка Кіпр) (замість 15% сплачено 2% та 5%), яка на думку відповідача має на території України постійне представництво. 
Відповідно до підпункту 141.4.2. пункту 141.4. статті 141 Кодексу, резидент, у тому числі фізична особа - підприємець, фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, або суб`єкт господарювання (юридична особа чи фізична особа - підприємець), який обрав спрощену систему оподаткування, або інший нерезидент, який провадить господарську діяльність через постійне представництво на території України, які здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.4-141.4.5 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, що сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності. Вимоги цього абзацу не застосовуються до доходів нерезидентів, що отримуються ними через їх постійні представництва на території України.
При цьому, згідно з підпунктом 14.1.193. пункту 14.1. статті 14 Кодексу постійне представництво - постійне місце діяльності, через яке повністю або частково проводиться господарська діяльність нерезидента в Україні, зокрема: місце управління; філія; офіс; фабрика; майстерня; установка або споруда для розвідки природних ресурсів; шахта, нафтова/газова свердловина, кар`єр чи будь-яке інше місце видобутку природних ресурсів; склад або приміщення, що використовується для доставки товарів, сервер.
Нерезидент не вважається таким, що має постійне представництво в Україні, якщо він здійснює господарську діяльність через посередника - резидента, але при цьому надання резидентом агентських, довірчих, комісійних та інших подібних посередницьких послуг з продажу чи придбання товарів (робіт, послуг) за рахунок, в інтересах та/або на користь нерезидента здійснюється в рамках основної (звичайної) діяльності резидента та на звичайних умовах. Якщо посередник - резидент діє виключно або майже виключно за рахунок, в інтересах та/або на користь одного або кількох осіб - нерезидентів, які є пов`язаними особами, такий посередник не може вважатися таким, що діє в рамках основної (звичайної) діяльності стосовно будь-якої з пов`язаних осіб - нерезидентів, та визнається постійним представництвом такого нерезидента в Україні або кожної особи - нерезидента, якщо такі нерезиденти є пов`язаними особами.
З матеріалів справи судом встановлено, що громадянин України ОСОБА_7 діяв від імені нерезидента - компанії BIESEF INVESTMENTS LIMITED підставі спеціальних довіреностей, якими йому надавався виключний перелік повноважень в межах раніше укладених компанією договорів. Одночасно, усі рішення про укладання правочинів приймалося на Кіпрі уповноваженою особою компанії - директором, про що було складено резолюції, в яких визначені чіткі умови правочинів та які підписано директором компанії. Отже, Вадим Григор`єв мав чіткі обмеження на представництво та підписання документів від імені компанії нерезидента.
Натомість відповідач не навів жодного факту здійснення ОСОБА_9 будь-яких дій чи прийняття рішень, які б свідчили про прийняття ним участі у вчиненні грошових переказів з рахунків компанії BIESEF INVESTMENTS LIMITED на рахунки позивача. Аналогічно, жодними доказами не підтверджено твердження відповідача про те, що ОСОБА_7 приймав рішення про управління коштами на рахунках компанії. Також, відповідачем не спростовано того факту, що повіреним компанії BIESEF INVESTMENTS LIMITED – Григор`євим Вадимом вчинялися виключно підготовчі та/або допоміжні функції, а саме: підписання договорів позики, без здійснення господарської діяльності компанії нерезидента.
Окрім того, відповідачем не доведено, а судом не встановлено наявність у Вадима Григор`єва статусу представництва нерезидента - компанії BIESEF INVESTMENTS LIMITED на території України, оскільки відсутнє документальне підтвердження факту регулярної діяльності Вадима Григор`єва, яка була б пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводилася такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами, що відповідає визначенню господарської діяльності, відповідно до підпункту 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 Кодексу.
Суд враховує при цьому правову позицію Верховного Суду наведену у постанові від 21.12.2022 у справі № 200/7051/20-а, що видача довіреності із широким колом повноважень не є достатньою підставою для висновку щодо здійснення повіреним діяльності постійного представництва. Також, Верховним Судом у постанові від 21.12.2022 у справі № 200/7051/20-а зазначено, що підписання договорів позик містить підготовчий/допоміжний характер. 
Сталою є правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 19.03.2019 у справі № 809/1718/15, відповідно до якої, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав й обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) у майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Тож господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків і руху його капіталу. Тож підписання представником нерезидента договорів позики є лише підготовчими діями для здійснення господарської операції (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08.12.2021 № 805/1872/17-а, від 27.07.2023 № 808/3833/15, від 20.12.2023 № 340/768/22, від 11.07.2024 №360/4169/21).
Пунктом 7 статті 5 Конвенції визначено, що той факт, що компанія, яка є резидентом Договірної Держави, контролює чи контролюється компанією, яка є резидентом іншої Договірної Держави або яка здійснює підприємницьку діяльність у цій іншій Державі (через постійне представництво чи будь-яким іншим чином), сам по собі не перетворює одну з цих компаній у постійне представництво іншої.
З огляду на наведене, а також відповідно до аналізу положень статті 5 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи від 08.11.2012 (далі - Конвенція), яка для України набрала чинності 07.08.2013 та підпункту 14.1.193 пункту 14.1 статті 14 Кодексу, доводи відповідача про наявність в діях Вадима Григор`єва ознак здійснення діяльності постійного представництва є надуманими, помилковими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки не підтверджені жодним належним доказом, а сам лише факт видачі нерезидентом довіреності фізичній особі не може свідчити про здійснення повіреним діяльності постійного представництва у розумінні положень Конвенції та Кодексу.
Більше того, контролюючим органом не встановлювався факт наявності постійного представництва компанії BIESEF INVESTMENTS LIMITED у порядку та на виконання вимог податкового законодавства, з огляду на таке. 
Абзацами 13-14 пункту 64.5 статті 64 Кодексу визначено, що у разі встановлення контролюючим органом за результатами податкового контролю ознак ведення нерезидентом господарської діяльності на території України, зазначеної в абзацах третьому-п`ятому цього пункту, без взяття на податковий облік нерезидента, зокрема здійснення резидентом діяльності в інтересах нерезидента через відокремлені підрозділи, у тому числі, що має ознаки постійного представництва, контролюючим органом призначається перевірка такої діяльності.
Порядок проведення перевірки для цілей цього пункту визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з урахуванням особливостей, визначених цим Кодексом.
Якщо перевіркою встановлено ведення нерезидентом діяльності через відокремлені підрозділи, у тому числі постійне представництво в Україні без взяття на податковий облік, контролюючий орган складає акт перевірки, який надсилається нерезиденту в порядку, визначеному пунктом 86.13 статті 86 цього Кодексу. 
На підставі акту перевірки контролюючим органом може бути прийнято рішення про взяття на облік такого нерезидента в Україні без заяви нерезидента та отримання заперечення до акту перевірки.
Положеннями підпункту 78.1.22 пункту 78.1 статті 78 Кодексу передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у разі отримання інформації, що свідчить про ведення нерезидентом господарської діяльності через постійне представництво на території України, відповідно до вимог підпункту 14.1.193 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, без взяття на податковий облік.
Проте, інформації про вчинення дій, передбачених статтями 64, 78 Кодексу щодо здійснення відповідної документальної позапланової перевірки щодо створення і виявлення на території України постійного представництва компанії BIESEF INVESTMENTS LIMITED відповідачем суду не надано.
Разом з тим, стверджуючи про ведення компанії BIESEF INVESTMENTS LIMITED на території України основної комерційної діяльності через постійне представництво, відповідач не вказав на обставини й не підтвердив документально вжиття ним зазначених вище заходів, передбачених статтями 64, 78 Кодексу, з метою проведення документальної позапланової перевірки такого постійного представництва нерезидента та взяття його на податковий облік.
Окрім того, відповідно до пунктів 103.1.-103.2. статті 103 Кодексу, застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.
Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу (якщо відповідна умова передбачена міжнародним договором) і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. У разі отримання синдикованого фінансового кредиту особа (податковий агент) застосовує ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України, на дату виплати процентів або інших доходів, отриманих із джерел в Україні, учасникам синдикату кредиторів з урахуванням того, резидентом якої юрисдикції є кожен учасник синдикованого кредиту, та пропорційно до його частки у межах кредитного договору, за умови що він є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, незалежно від того, виплата здійснюється через агента чи напряму.
Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.
Відповідно до пункту 103.4. статті 103 Кодексу, підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України (пункт 103.5. статті 103 Кодексу).
У разі потреби така довідка може бути затребувана у нерезидента особою, яка виплачує йому доходи, або контролюючим органом під час розгляду питання про повернення сум надміру сплачених грошових зобов`язань на іншу дату, що передує даті виплати доходів (пункт 103.6. статті 103 Кодексу).
У разі потреби особа, яка виплачує доходи нерезидентові, може звернутися до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) щодо здійснення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, запиту до компетентного органу країни, з якою укладено міжнародний договір України, про підтвердження зазначеної у довідці інформації. 
Таким чином, застосування Конвенції про уникнення подвійного оподаткування можливе лише за умови виконання таких вимог: отримання довідки, що підтверджує податкове резиденство отримувача доходу – нерезидента та отримувач доходу - нерезидент повинен бути бенефіціарним власником доходу.
Судом встановлено, що позивач подавав відповідачу під час перевірки, а також надав суду для підтвердження резидентності компанії BIESEF INVESTMENTS LIMITED за 2018-2020 роки, сертифікати Міністерства фінансів Республіки Крим (апостильовані, нотаріально посвідчені), якими засвідчено, що вказана компанія є резидентом Кіпру, у відповідності до Конвенції між Республікою Кіпр і Україною про уникнення подвійного оподаткування, підписаної в Нікосії 01.11.2012. Названий резидент є об`єктом оподаткування на Кіпрі щодо прибутків 2018-202 років, отриманих з усіх джерел, від 20/10/07 - дати реєстрації компанії в Реєстрі Компаній та офіційному банку даних.
Таким чином судом встановлено, що позивачем виконані вказані положення податкового законодавства та надані відповідачу сертифікати, що підтверджують податкове резиденство Кіпру компанії BIESEF INVESTMENTS LIMITED, які апостильовані, перекладені та нотаріально посвідчені, тобто в повній мірі відповідають всім вимогам, визначеним пунктами 103.4.-103.6. статті 103 Кодексу. 
У даному випадку до спірних правовідносин суд застосовує правову позицію Верховного Суду (справи № 160/2959/20, 817/1045/17, 826/10189/18), що у момент виплати доходу на користь нерезидента достатньою підставою для застосування зниженої ставки податку є наявність довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, і така довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі № 420/5859/19, у разі виникнення суперечностей щодо відповідності фактичним обставинам змісту документа про резиденцію, на підставі якого особа, яка виплатила доходи нерезиденту із джерелом їх походження з України, застосувала пільгові правила оподаткування, встановлені міжнародним договором, допустимим доказом, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір, є відповідна інформація компетентного органу цієї країни на запит центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
У свою чергу, на підтвердження того, що компанія BIESEF INVESTMENTS LIMITED є бенефіціарним власником доходів позивача останнім надано лист-відповідь такої компанії, зі змісту якого вбачається, що компанія: не може вважатись номінальним утримувачем доходів або агентом та на власний розсуд розпоряджається отриманими доходами, зокрема, на покриття власних витрат, сплату податків, фінансування інших перспективних проектів; не може вважатись посередником щодо отриманих доходів та не діє в інтересах та/або за рахунок інших осіб, беручи на себе всі ризики від здійснюваної господарської діяльності; не має жодних обмежень у використанні/розпорядженні отриманих процентних доходів; не має жодних зобов`язань перераховувати отримані процентні доходи за договорами позики з позивача іншим особам.
Зазначене свідчить, що компанія BIESEF INVESTMENTS LIMITED відповідає визначенню бенефіціарного власника доходів, отже позивач мав право на застосування положень Конвенції в частині пониженої ставки податку з доходів нерезидента у вигляді відсотків, що додатково підтверджує протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.
Більше того суд враховує, що згідно з висновком експертів за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 19.08.2024 №6925/6926/24-72 підтверджується використання, зокрема позивачем (позичальником) позики/кредиту, отриманої/ого відповідно до укладених договорів від позикодавця Biesef Investments limited та Amarena Limited, у своїй господарській діяльності. Враховуючи, що проценти за користування кредитними коштами та позиками були перераховані на рахунок нерезидентів Bieset Investments limited та Amarena Limited, які, згідно наданих на дослідження Сертифікатів, є резидентами Республіки Кіпр, з якою наявний укладений міжнародний договір про уникнення подвійного оподаткування, а також те, що Biesef Investments Imulted та Amarena Limited є бенефіціарними власниками відсоткового доходу, отриманого в Україні, заниження нарахування податку на прибуток внаслідок застосування, зокрема позивачем ставки оподаткування на доходи вказаних компаній нерезидентів у розмірі 2 % та 5 % під час виконання зовнішньоекономічних договорів, документально не підтверджується. Оскільки заниження нарахування податку на прибуток внаслідок застосування, зокрема позивачем як позичальником ставки оподаткування у розмірі 5% (2 %) під час виконання зовнішньоекономічних договорів документально не підтверджується, то завдання збитків бюджету не вбачається.
Також, відповідно до висновку науково-правової експертизи щодо доктринального тлумачення та застосування окремих норм і положень законодавства України на підставі Законів України «Про наукову і науково-технічну експертизу» та «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», складеного Інститутом держави і права імені В.М. Корецького від 29.08.2024 № 126/117-е, науково-правовим аналізом нормативно-правових актів та відкритих даних державних реєстрів, а також наданих Заявником копій документів встановлено відсутність у позикодавців - юридичних осіб за законодавством Республіки Кіпр: компаній «BIESEF INVESTMENTS LIMITED» та «AMARENA LIMITED» - постійного представництва на території України в розумінні законодавства України та Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи. Кредитори компанії «BLESEF INVES MENIS LIMITED» та «AMARENA LIMITED» є резидентами Республіки Кіпр відповідно до податкового законодавства України та Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи. Оскільки договори позики, а також додаткові угоди до договорів позики укладено представниками за довіреностями, виданими вказаними компаніями в межах повноважень, наданих актом органу юридичної особи, а саме резолюціями директорів вказаних компаній, які приймали рішення про укладення, затверджували істотні умови та вповноважували представників на укладення таких договорів про надання позики (кредиту, новації) та додаткових угод до них, то з науково-правової точки зору, ініціювання та укладення договорів позики (додаткових угод до таких договорів) було здійснено належними суб?єктами управління нерезидентів - директорами, на яких такі функції покладено установчими документами нерезидентів, та з дотриманням всіх належних процедур. Оскільки ані в договорах та додаткових угодах, ані в платіжних документах та документах фінансової звітності не зазначено про будь-які обмеження бенефіціарів - юридичних осіб за законодавством Республіки Кіпр - компаній «BIESEF INVESTMENTS LIMITED» та «AMARENA LIMITED» щодо розпорядження грошовими коштами отриманими внаслідок вказаних договорів та/або угод. Також не зазначено що вказані компанії якимось чином діють від імені та в інтересах третіх осіб. Відтак, саме вказані компанії є кінцевими бенефіціарними власниками доходів, отриманих у вигляді процентів за користування позикою. Науково-правовим аналізом нормативно-правових актів та відкритих даних державних реєстрів, а також наданих Заявником копій документів встановлено відсутність у позикодавців - юридичних осіб за законодавством Республіки Кіпр: компаній «BIESEF INVESTMENTS LIMITED» та «AMARENA LIMITED» - постійного представництва на території України в розумінні законодавства України та Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи.
Наведені обставини в сукупності є цілком достатніми підставами для визнання протиправними спірного податкового повідомлення-рішення та, відповідно, його скасування в силу встановленої протиправності. 
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Враховуючи встановлені обставини справи в сукупності суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність прийнятого ним спірного податкового повідомлення-рішеньня.
У підсумку, з урахування вищезазначеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
в и р і ш и в:
1. Позов Приватного акціонерного товариства «Броварський меблевий комбінат» задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.12.2024 № 52877/10-36-23-02, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області.
3. Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Броварський меблевий комбінат» (ЄДРПОУ 32499163; вул. Олега Онікієнка, будинок 61, місто Бровари, Київська область, 07400) судовий збір у розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області (ЄДРПОУ 44096797; вул. Святослава Хороброго, 5а, місто Київ, 03151).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.